MARINE SÉLÉNÉE

Összekapcsolt sorsok
különböző végzetek

SZABADULJUNK MEG A MEGÖRÖKÖLT
TRAUMÁKTÓL A CSALÁDÁLLÍTÁS SEGÍTSÉGÉVEL

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Marine Sélénée / CONNECTED FATES, SEPARATE DESTINIES

Hay House Inc., USA, 2021

A Hay House-rádió a www.hayhouseradio.com
internetes oldalon érhető el.

Fordította

Fehér Zsuzsanna

Szerkesztette

Bokros Judit

Copyright © Marine Sélénée, 2021

Hungarian translation © Fehér Zsuzsanna, 2022

Hungarian edition © Édesvíz Kft., 2022

Cover design © Édesvíz Kft., 2022

Original cover design: Howie Severson

Original interior design: Bryn Starr Best

Author Photo: Camila Gutiérrez

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

A könyvben olvasható információk csupán tájékoztató jellegűek, nem pótolják egyetlen egészségügyi probléma diagnózisát, kezelését sem. Nem helyettesíthetik a képzett egészségügyi szakemberrel folytatott konzultációt. E könyv tartalma csupán segítséget nyújt egy egészségügyi szakember által előírt észszerű és felelős kezelési programhoz. A szerző és a kiadó semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó Novák András igazgató

Főszerkesztő és műszaki vezető Melher Viktor

Tipográfia Alinea Kft.

Borítót készítette Goart Design Bt.

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-507-281-1 (epub)

ISBN 978-963-507-282-8 (mobi)

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

Tartalomjegyzék

Előszó

Bevezetés: A boldogság a lélek teljesítménye

1. fejezet: Eredettörténetek

2. fejezet: Odatartozás, rend és összefonódás

3. fejezet: Az egyetlen megfelelő szülő

4. fejezet: Látó szeretet

5. fejezet: Igen, igen, igen

6. fejezet: A töredezettségtől a teljességig

Összefoglalás: A gyógyulás a hitből fakad

Köszönetnyilvánítás

A szerzőről

ÉLETEM FÉRFIAINAK

MEHDINEK

ELSŐ FEJEZET

Eredettörténetek

A családrendszer

Mindannyiunknak van családja. Minden család egy sajátos ökoszisztémában létezik: a történelem, a kultúra, a hiedelmek és a genetika által alkotott metszetben. Minden családnak van öröksége, amelyet átad nemzedékről nemzedékre. Lehet, hogy a vezetéknevünket és néha a keresztnevünket is megosztjuk családtagjainkkal vagy őseinkkel, valamint a DNS-ünket, a gyökereinket, a kultúránkat és a történeteket is. Egy láthatatlan szál kapcsol össze minket az idő fonalán, egyfajta belső családi emlékezet, így a múltbeli események ereje itt és most is megragad minket, még akkor is, ha mi magunk soha nem tapasztaltuk meg közvetlenül azokat a dolgokat, amik hatást gyakoroltak őseinkre.

És a család formájától – „anyátlan”, „apátlan”, vegyes, „hagyományos” vagy sem, a gyermek egyke, adoptált –, a vele való kapcsolatunktól függetlenül mindannyiunknak van egy története is, amit arról a családról mesélünk. Jól ismerjük, és tudjuk, ki a gazember, kinek van igaza és kinek nincs. A történet középpontjában mi magunk vagyunk: honnan jöttünk, hová tartunk, mit érdemlünk. Egyesek számára a történet így hangozhat: „Nem tudok közel kerülni senkihez, mert anyám soha nem mutatta, hogy szeret.” Vagy: „A szüleim mindig anyagi gondokkal küszködtek, most pedig a bűntudatom, hogy felülmúlom őket, meggátol a szakmai kiteljesedésben.”

Az én történetem az egykor egységes családról szól, amely előbb a válás, majd az apám lelépése által széttöredezett, és az azt követő küszködés is benne van, hogy otthon érezzem magam a világban. Összetört a szívem és megtört a bizalmam, elidegenedtem a szerelemtől és a biztonságtól. Apám elhagyott. Nem vagyok szeretetre méltó – ez volt bennem.

Ezek a történetek gyakran nem tudatosodnak bennünk, és így azt sem látjuk, hova vezetnek. Mikor először voltam családállításon, már évek óta jártam terápiára. Ahogy sok vendégem, úgy én sem voltam tudatában saját történetemnek, mivel nem saját alkotásomként kezeltem, hanem az életemet meghatározó tények halmazaként. Minden oldalról megvizsgáltam őket, szerettem volna megérteni, hogyan formáltak engem, mi volt a gond velem, és hogy kit hibáztathatok. Azt hittem, hogy mindezek ismerete segít megjavítani magamat, segít elkerülni az életemben és a kapcsolataimban elkövetett hibákat. De hiába próbáltam átlátni a dolgokat, hiába kerestem vadul a felszabadulást és a megkönnyebbülést… semmi említésre méltó nem történt.

Ehelyett a történetem, amelyben apám távozása illusztrálta, hogy méltatlan vagyok a férfiak szerelmére, arra kényszerített, hogy létrehozzam a mindezt alátámasztó, szintén téves személyes sztorimat. Sebemet a „függetlenség balzsamjával” próbáltam gyógyítani. Elvégre én – csakúgy, mint elődeim – egy hihetetlenül erős nő vagyok, nincs szükségem férfiakra. Ennek eredményeképpen szerelmi életem nem volt boldog, és számos rossz döntést hoztam.

Ismerős? Sok év terápia után is ugyanott tartunk, vagy nagyon lassan távolodunk a korlátozó hiedelmek és viselkedések szorításából. Félreértés ne essék – soha nem tagadnám a hagyományos beszélgető terápia értékét, legyen az pszichodinamikai, kognitív viselkedési vagy más megközelítésű. Sokunk számára a terápia az első olyan közeg, ahol szabadon beszélhetünk érzéseinkről, ezáltal pedig felismerhetjük, hogyan befolyásolják gondolatainkat és hangulatunkat. A terapeuták egyedülálló szerepet töltenek be életünkben; olyat, amelyet a család és a barátok nem tudnak betölteni (és nem is kell nekik): pártatlan hallgatók, akik mindig a mi oldalunkon állnak („a mi oldalunk” a mentális egészség oldala), és képzettségük alkalmassá teszi őket a torzult észlelés kezelésére. Lehet, hogy a terápia az első alkalom, amikor tapasztalatainkat megerősítik, és így érvényesítik. És persze amikor ez megtörténik, elkezdődhet a gyógyulás.

A helyzet az, hogy a hagyományos beszélgető terápia gyakran a családunkkal kapcsolatos meglévő narratíváink megerősítéséből indul ki, felhasználva azokat önmagunk teljesebb megértésére. De mi van akkor, ha maguk a történeteink jelentik a problémát, és maga az előfeltevés hibás? Mi van, ha mindent rosszul értelmeztünk? Ha még csak nem is ugyanazt a filmet nézzük?

Az emberek született mesélők. A sztorizás a mi varázslatunk. Rendet teremt a káoszban, értelmet ad az értelmetlennek, időutazókká tesz minket. De a családi történeteink nem pártatlan feljegyzései a velünk történteknek. Az eseményekkel, a szereplőkkel kapcsolatos saját érzéseinket, gondolatainkat tükrözi, amiket tovább árnyalnak az örökölt attitűdök és hiedelmek. Ezek nem valósághű, megbízható elbeszélések, hanem az elbeszélő szubjektív, a történtekkel kapcsolatos narratívái.

A családállítás határozottan elutasítja ezt a történetmesélési módot. Szakít elbeszélői szokásainkkal, azzal, hogy leosztjuk a szerepeket, hogy az életünkben szereplő embereket gonosztevőkként és hősökként kezeljük, és hogy az életünket lineárisan kibontakozó cselekménynek tekintsük, amit az ok-okozat határoz meg. A családállítás arra sarkall, hogy ítélkezés helyett nézzünk szembe a múltunkkal. Más szóval: ne akarjuk meghatározni, hogy mi volt a helyes, mi a helytelen, ki cselekedett helyesen, és ki nem. Ehelyett csakis arra összpontosítunk, hogy mi történt, nem pedig arra, hogy miért, vagy mit jelent mindez. Arra törekszünk, hogy megértsük, elfogadjuk azokat a pártatlan erőket, amelyek az emberi életet, a családi kapcsolatokat irányítják, rendezik, amit a családállítás „családi rendszernek” hív.

Itt álljunk meg egy percre, és gondolkodjunk el azon, hogy mit is tekintünk rendszernek, úgy általában. Leegyszerűsítve: a rendszer egyedi összetevők összessége, amik egységes egészet alkotnak. Több, mint az alkotóelemek összessége. Ezek az egyes összetevők egymástól függenek, a rendszert az egymásrautaltság dinamikája működteti, látja el energiával.

A rendszer lényege struktúrájának integritása, összetevőinek összekapcsoltsága. A rendszerek nem az egyénről, hanem a kollektívról, a közösségiről szólnak.

A családi konstellációk modelljében nem egyszerűen egy családba, hanem egy családi rendszerbe, egyfajta energetikai hálózatba, struktúrába születünk, amelynek a család minden élő és halott tagja a része, generációkra visszamenőleg (és a jövőre is kiterjesztve). A családtagokat ebben a rendszerben a családi lélek köti össze nemzedékeken keresztül, amit Bert Hellinger „a szeretet áramlásának” nevezett. Az az életerő, amellyel az előző generáció átitatja a soron következőt. Egy egészséges családi rendszerben a szeretet és az életerő energiájának áramlása akadálymentes, és időben előre halad a családban, egyik nemzedéktől a másikig. A család dinamikája határozza meg a rendszer egészségét, nem pedig az egyén elszigetelt cselekedetei.

Minden rendszer egyensúlyra törekszik. A családi rendszerben az egyensúly elsősorban két alapelvtől függ: a rendtől és az összetartozástól.

Először is, a családi rendszer minden tagjának megvan az őt megillető helye a hálózatban. Ez az a hely, ahová a legtermészetesebben illeszkedik, és ahol a legtermészetesebb a kölcsönhatása a rendszer többi elemével. Ez tartja fenn a rendszer szerkezetét. Bár mindannyiunknak megvan a saját helye a családi rendszerben (és azt senki más nem foglalhatja el), az általános rend, a családtagok sorrendje bizonyos értelemben mindenhol ugyanaz: az először megjelenőé az elsőbbség. Egy konstellációban a segítő kezdetben mindig úgy rendezi el a résztvevőket, hogy a kliens apjának képviselője a jobb oldalán álljon mögötte, míg az anya képviselője az állító mögött, a bal oldalon helyezkedik el. Mindkettőjüket a saját szüleik, nagyszüleik követik, és mögöttük az ősök, ugyanilyen sorrendben. Szeretem ezt a képet, mert jól szemlélteti a családi rendszer potenciális erejét. A hátunk mögött lévő támogatást, amely lehetővé teszi számunkra, hogy magabiztosan előre tekintsünk. Amikor úgy érzed, hogy túlterhelt vagy, ülj le, csukd be a szemed, végy néhány mély lélegzetet, és hívd segítségül őseid. Támaszkodj rájuk. Bízz bennük. Érezd a családi rendszer rendre való törekvését. Amikor a rendszer rendben van, akkor megkönnyebbülést, békét érzünk. Azt, hogy a dolgok zökkenőmentesen, jól működnek.

A rendezettség része az összetartozás. Mint mondtam, minden egyes családtagnak saját helye van a rendszerben, amit senki más nem foglalhat el. Joga van a családhoz tartozni. Az odatartozás vágya az egyik legalapvetőbb emberi késztetésünk. A gyerekek szinte bármit megtesznek azért, hogy biztosítsák a szüleikhez való tartozást; egyfajta „őrült”, vak szeretetet élnek át, feltétlen hűséget, függetlenül a szóban forgó szülőktől. (Gyakran akaratlanul is továbbvisszük ezt a – bármennyire is félreértelmezett – hűséget felnőttkorunkba.)

Az összetartozásra való törekvés része annak, ami a családi rendszerünkhöz és egymáshoz köt bennünket. Ez segít fenntartani a rendszert. A hovatartozás része továbbá, hogy mindenkinek joga van a saját végzetéhez (a kiosztott lapokhoz), és a sorsához (ahogyan kijátssza ezeket a kártyákat). A felelősség is őket terheli, felelnek tetteik következményeiért.

Ezek a jogok nem erkölcsi vagy etikai kérdések. Inkább a természetjoghoz hasonlítanak. Ha rendellenesség lép fel (amikor nem tartják tiszteletben az elsőbbséget, vagy például egy gyermek átveszi a szülő helyét), vagy egy családtagot súlyos trauma ér, esetleg kizárják a családi rendszerből, és megtagadják tőle a saját helyét (általában egy traumatikus esemény következtében), vagy nem tisztelik a sorsát (nem hagyják, hogy a saját életét élje), a rendszer – a hálózat – nem tud többé megfelelően működni.

Minden rendszer egyensúlyra, teljességre, törekszik. Arra, hogy jól működjön. A kár helyreállítására tett erőfeszítések során – a hálózat épségének visszaállítása érdekében – a családi rendszer megpróbálja bevonni a soron következő generációk tagjait, hogy átvegyék egyes családtagok helyét, vagy enyhítsék az előző generációk okozta kárt. Így egyes családtagok felvállalják a traumatizált, eltűnt vagy kirekesztett családtagok sorsát, és „megjavítják”, amit természetesen nem lehet megjavítani. Ahogy a tanárom, Suzi Tucker mondta, minden gyermek „a következő legjobb esély” a családi rendszer integritásának helyreállítására. Ezt a dinamikát nevezik összefonódásnak – ezek az öröklött traumák, amelyek arra késztetnek bennünket, hogy megismételjük a múlt mintáit –, amik a fájdalmaink nagy részének gyökerei. Diszfunkcionális, nem megfelelő dinamikákat játszunk újra, vakon, hűséges katonákként, akiket egy olyan rendszer toborzott, amely kétségbeesetten próbálja helyrehozni önmagát. Ezért a családállítások egyik legfontosabb tanulsága – amit érdemes a szívünkben hordani – a következő egyszerű mantra: Nem velem kezdődött.

Lenyűgöző, hogy az epigenetikában végzett új kutatások egyre inkább alátámasztják ezt a rendszerszintű szemléletet, azáltal, hogy kimutatták a trauma sejtszintű öröklődését. Egyéni küzdelmeink egy mélyebb, közös családi örökség melléktermékei. Az epigenetika azoknak a mechanizmusoknak a tanulmányozása, amelyek a géneket „be- és kikapcsolják” – más szóval, a környezeti és tapasztalati tényezők, amelyek a génexpressziót szabályozzák, vagy azt, hogy mely gének aktívak, illetve inaktívak. Bizonyos típusú traumák, mint például az éhezés, „kikapcsolhatják” egyes gének kifejeződését anélkül, hogy a mögöttes DNS-t megváltoztatnák, és ezek az „utasítások” a szülőkről a gyermekekre öröklődhetnek anélkül, hogy maga a gén megváltozna. Tudjuk, hogy biológiailag örököljük barna szemünket, és hogy a családunk is „továbbadhatja” a hozzáállását, szokásait és hiedelmeit, de maga a testünk is hordozhatja annak az örökségét, amit őseink elszenvedtek.

Az úgynevezett „holland éhségtél” alatt született, az éhezést a méhben elszenvedett gyermekek több mint 70 évvel a történtek után megdöbbentően világos bizonyítékot szolgáltattak az epigenetika működésére. A nácik 1944 szeptemberében blokkolták a megszállt Hollandia élelmiszer-ellátását, büntetésként azért, mert segítettek a szövetségesek végül sikertelen hadjáratában. Mire Hollandia 1945 májusában felszabadult, több mint 20 000 ember veszett éhen. A holland nők, akik az éhínség idején szültek, a normál súly alatti babákat hoztak világra, akik végül felzárkóztak a normál súlyúakhoz. Másrészt, azok a nők, akik később estek teherbe, és a háború után szültek, normál súlyú csecsemőket hoztak világra. Úgy tűnt, hogy ők megmenekültek a méhen belüli alultápláltság káros hatásaitól (ez logikus volt, mivel a csecsemők a súlyuk javát a terhesség harmadik harmadában szedik fel). Azonban, mire középkorúak lettek, ez a csoport hajlamosabbnak bizonyult az elhízásra, a megemelkedett koleszterinszintre és egyéb anyagcsere-problémákra.

Azok a tudósok, akik vérmintákat gyűjtöttek ettől a csoporttól és a háború előtt és jóval utána született testvéreiktől, valami lenyűgözőt fedeztek fel: a testvéreikkel ellentétben azok az emberek, akik az éhségtél alatt voltak magzatok, mind ugyanazt a „néma” gént, a PIM3-at hordozták, amely részt vesz a szervezet anyagcsere-folyamataiban.

Bár a magzat gyakran több mint háromszorosára növeli a súlyát a harmadik trimeszterben, a magzati fejlődés nagy része a terhesség első harmadában történik, amikor a „sejtek programozása” zajlik. Ezeknél a gyermekeknél az anyjuk éhezési tapasztalata (vagyis a környezeti tényező) beleíródott a sejtjeikbe.

A családi konstellációkban az első cél a láthatatlan láthatóvá tétele. Amint képes vagy látni a családi rendszered dinamikáját és azonosítani az összefonódásokat, képessé válsz arra, hogy megszakítsd őket, felszabadítva nemcsak magadat, hanem a családodat és a következő generációk tagjait is. A második cél a feloldás: a rendszer minden tagjának elismerésével (odatartozásuk elismerésével), lehetővé téve számukra az őket megillető hely elfoglalását (helyreállítva a rendszert, a rendet), elengedsz minden tudattalanul hordozott lojalitást. Így többé nem viselsz olyan felelősséget, amely nem téged illet; sem viselkedésed, sem gondolataid, sem érzelmeid nem fakadnak már innen.

A rendszerszemléletű gondolkodás segítségével felismerhetjük, hogy valami nálunk nagyobb dolog részei vagyunk, hogy a problémáink nem csak a mi problémáink, és hogy összekapcsolódunk másokkal a visszatérő minták és dinamikák hálójában. A „rendszerszintű gondolkodás” nem könnyű, de ha sikerül, hatalmas szívességet teszel vele magadnak. A legtöbben, ha megbántanak, görcsösen ragaszkodunk igazunkhoz. A többi embert egy olyan történet szereplőinek látjuk, amiben miénk a főszerep. De az ehhez a történethez való ragaszkodás azt jelentheti, hogy ragaszkodunk olyan negatív gondolatokhoz, viselkedésekhez vagy eseményekhez, amelyekkel igazoljuk a jelenlegi döntéseinket, viselkedésünket és kapcsolatainkat. Ez megakadályoz bennünket abban, hogy felelősséget vállaljunk az életünkért. Amikor rendszerben gondolkodóvá válunk, önmagunk helyett a rendszert helyezzük a gondolkodásunk középpontjába, és a fókusz átkerül az egyénről az egész szisztémára. Ez segít empátiát kialakítani nemcsak mások, hanem önmagunk iránt is, ami viszont segít átformálni a származási történeteinket – a narratívákat arról, hogy honnan jövünk és hová tartunk. Ezek elkerülhetetlenül arról szólnak, hogy mit érdemlünk, vagy mit nem, illetve hogy mennyit érünk, vagy szerethetőek vagyunk-e.

Az én esetemben, amikor elkezdtem a családi rendszeremet az ítélkezést félretéve vizsgálni, kirajzolódott előttem a generációkon átívelő elhagyatottság egyértelmű mintázata. Ahelyett, hogy azt mantráztam volna: „Apám elhagyott; nem vagyok méltó a szeretetre”, végül képes voltam elengedni apám elutasítását és elítélését (korábban kizártam őt a családi rendszeremből), és feloldottam az összefonódást. Ez nem azt jelentette, hogy jóváhagytam a tetteit, vagy hogy felmentettem őt a felelősség alól. Azt jelentette, hogy tagadás nélkül elfogadtam, amit tett, képes voltam a családi rendszer dinamikájának részeként értelmezni, nem pedig az értékem mérőjeként. Ezáltal, hogy így tettem, nyugvópontra hoztam a múltat. Ha ezt te is megteszed, többé nem kell hátat fordítanod a jelennek, és a saját jövődbe tekinthetsz, nem ragadva bele az elszenvedett sérelmek okozta történetekbe és abba, mindez mit mond rólad.

Elismerem, hogy itt már bonyolult a helyzet. Szinte lehetetlennek tűnik. Ellentmondásos. Ahhoz, hogy túllépj a családon, és a családodról szóló történeteiden, el kell fogadnod a családodat. Nem kell átölelni vagy akár szeretni ezeket, de el kell fogadni, hogy valóban részei a rendszernek. Ez a szeretetteljes hozzáállás segít helyreállítani a rendszer integritását. A rendszer egyensúlyba hozása lehetővé teszi a szeretet, az életerő energiájának mozgását, hogy követhesse a maga természetes, rendeltetésszerű útját: előre.

Elválunk a múlttól, de nem az emberektől. A származási családunkból való valódi kilépés nem elutasítással történik, hanem az elfogadáson keresztül, nem a múltra való megszállott emlékezéssel, hanem a jelen aktív választásával. Összehangoljuk azt, ami van, azzal, ami volt, így hozzáférhetünk ahhoz, ami lehet – magunk mögött hagyva régi történeteink nehéz súlyát, lehetővé téve, hogy újakat írjunk, hogy teljes mértékben a saját életünk, sorsunk szerzői legyünk.

MEDITÁCIÓ:
Mindenkinek megvan a maga helye

Ez a meditáció segít kialakítani egy zsigeri érzést a családi rendszer ideális rendjét és összetartozását illetően. A gyakorlás során utalok olyan családtagokra, akik részei vagy nem részei az életednek, emberekre, akiket talán ismersz, talán nem. Mindannyiunk családja egyedi.

Ha tapasztalataid eltérnek a szavaimtól, kérlek, hogy helyette vizualizáld az archetípust, például a nagymama archetípusát, mint bölcs asszony, mint mesélő, mint matriarcha. Ez különösen fontos a biológiai szüleinkkel kapcsolatban. Ám sokunkat nem a biológiai szülei neveltek fel. Lehet, hogy örökbe fogadtak; lehet, hogy gondviselőink vannak, akik helyettesítették a hiányzó szülőket; szülőnk vagy szüleink spermadonort vagy petesejtdonort használhattak, stb. Ezekben az esetekben is be kell vonnunk a biológiai szüleinket, mivel ők az életünk forrásai. (Megjegyzés: javaslom, hogy először olvasd végig a meditációt, és ha úgy érzed, akkor okostelefonoddal vagy más eszközzel rögzítheted, ahogy felolvasod. Így meghallgathatod a meditációt és a vizualizációkra koncentrálhatsz anélkül, hogy meg kellene szakítanod, hogy megnézd, mi következik.)

Keress egy békés, nyugodt helyet. Ülhetsz keresztbe tett lábakkal, vagy ha egy kanapén vagy fotelben ülsz, helyezd a talpad a földre. Pihentesd kezed a combodon tenyérrel felfelé. Ez a testtartás a nyitottságot és a befogadást tükrözi. Végy néhány mély lélegzetet, és csukd be a szemed. Vizualizáld az édesanyádat, és hívd, hogy álljon a bal vállad mögé. Érezd a jelenlétét. Ezután vizualizáld édesapádat, és hívd, hogy csatlakozzon hozzád, a jobb vállad mögött. Érezd a jelenlétét. Ez a helyük: mögötted, támogatva és vezetve téged. Beállíthatod a távolságot közted és köztük. Fontos, hogy kényelmesen érezd magad. Nekik azonban mögötted kell maradniuk.

Most képzeld el az anyai nagyszüleidet. Hívd őket, hogy foglalják el a helyüket az édesanyád mögött. Képzeld el az apai nagyszülőket. Hívd őket, hogy foglalják el helyüket édesapád mögött. Ismétlem, ez az a hely, ahová tartoznak: az édesapád és az édesanyád mögött, támogatva, vezetve és szeretve őket úgy, ahogy vannak.

Vizualizáld a dédszüleidet, és hívd őket, hogy foglalják el a helyüket a nagyszüleid mögött. Mögöttük sorakoznak az őseid. Ott van az egész családod, az idő távolába vesző végtelen, megszakítatlan láncolat. Rajtuk keresztül árad feléd kulturális és genetikai örökséged. Mindenki és minden, amit ők magukban foglalnak, ott van mögötted. Ez a te örökséged. Ez a ti történetetek. Mindenki hozzátartozik; mindenki látható; mindenki hallható. Mindenki elfogadott. Mindenkinek megvan a helye. Mindenki fontos, ahogyan te is fontos vagy. Neked is van helyed.

Nézd meg, hogy tudsz-e kapcsolódni a belső gyermekhez, a kisfiúhoz vagy kislányhoz, aki valaha voltál. Hol van ő? Mit csinál? Hány éves? Szomorúnak, magányosnak, boldognak tűnik? Kérdezd meg halkan: „Mit tehetek érted? Hogyan segíthetek neked?” Fogd kézen, és gyertek vissza a helyetekre a szüleitek elé. Mondd halkan: „Kislányom/kisfiam, ez a te helyed. Ide tartozol. Nem azért vagy itt, hogy gondoskodj anyáról vagy apáról. Azért vagy itt, hogy magadról gondoskodj. És most én leszek az, aki gondoskodik rólad. Támaszkodhatsz rám. Bízhatsz bennem. Nem megyek sehova nélküled.”

Ha vannak idősebb testvéreid, kérlek, kérd meg őket, hogy csatlakozzanak hozzád a jobb oldaladon – mivel a testvéreid nagyjából egy generációból valók, melletted fognak állni, nem pedig mögötted. Ha vannak fiatalabb testvéreid, kérd meg őket, hogy csatlakozzanak hozzád a bal oldaladon. A féltestvéreidet se hagyd ki. Ha édesanyád várandós volt, de elvetélt, vagy elvetette a gyermeket, kérd a meg nem született testvéreidet is, hogy csatlakozzanak.

Ha vannak mostohaszüleid, és fontosak neked, részei az életednek, hívd őket is. A mostohaapád édesanyád mellé, a mostohaanyád édesapád mellé álljon. Hasonlóképpen, ha vannak hozzád közel álló mostohatestvéreid, hívd meg őket, hogy álljanak a többi testvéred mellé.

Most fogd kézen a belső gyermeket, és lépj néhány lépést, határozottan előre nézve. A sorsod előtted van. Lépj felé, öleld át, üdvözöld, tudva, hogy a családod ott áll mögötted, támogat és vezet téged.

Ha párkapcsolatban élsz, képzeld el a partneredet, és hívd meg, hogy csatlakozzon hozzád. Ha heteroszexuális nő vagy, akkor a férjed vagy a párod jobbra fog állni; ha heteroszexuális férfi vagy, akkor a feleséged vagy a párod álljon a bal oldaladra. Amennyiben azonos nemű vagy nem bináris párkapcsolatban élsz, eldöntheted, hogy partnered melyik oldaladon álljon. Állítsd jobb vagy bal oldaladra, ahova jobban esik.

Végül, ha vannak gyermekeid, hívd meg őket, hogy álljanak eléd (beleértve a megszakított vagy elvetélt terhességeket is, mert mindenki ide tartozik). Te vagy a felelős ezért a következő generációért, védd és vezesd. Tégy meg mindent azért, hogy olyannak szeresd a tagjait, amilyenek. (Ha volt partnereddel közös gyermekeid vannak, hívd meg őt is, hogy csatlakozzon hozzád a jelenlegi partnered bal oldalán, ha van. Ellenkező esetben kövesse a korábbi irányelveket. Lehet, hogy a házasságotok véget ért, de szülőként örökre egy család lesztek.)

Érezd a múltadból származó erőt, a mély kötődést a jelenlegi életedhez, hogy gyökereket eresztettél, és szeretet vesz körül. Ide tartozol, van helyed, ahogy a családod minden tagjának. Ez a családi rendszer szépsége. Mindig támaszkodhatsz az őseidre, hogy feltöltődj. Szánj még néhány percet arra, hogy átérezd ezt a mély kapcsolatot az örökségeddel. Egész és teljes vagy. Ez az az ajándék, amit átadsz a következő generációnak. Minden új generáció újabb esély: jobban csinálni, jobban szeretni, jobban tisztelni és jobban elfogadni.

Amikor úgy érzed, készen állsz, nagyon lassan, finoman nyisd ki a szemedet.

GYAKORLAT:
„Létezem, mert létezünk” – Gondolkodj rendszerben

Az ubuntu, amit gyakran úgy fordítanak, hogy „Vagyok, mert vagyunk”, olyan hit- és értékrendszer, gyakorlatok és életvezetési tanácsok összessége, mely hangsúlyozza és tiszteli az összekapcsoltságunkat. Desmond Tutu érsek így jellemezte: „Az ubuntu ember nyitott és elérhető mások számára, nem érzi magát fenyegetve, ha mások jók, sikeresek, mert elegendő önbizalma van, amely abból fakad, hogy tudja: egy nagyobb egészhez tartozik, és mikor másokat megaláznak vagy lealacsonyítanak, kínoznak vagy elnyomnak, attól ő is kevesebb lesz.”

Bert Hellinger először Dél-Afrikában, a zulu néppel dolgozva találkozott a pánafrikai filozófiával, és ez mélyen beépült a munkájába: a családállítás rendszere rámutat, hogy egy nagyobb egész részei vagyunk, egymással kapcsolatban álló, transzgenerációs család közössége. Ezt a látásmódot nevezem én „rendszerben gondolkodásnak”, „rendszerszemléletnek”, „hálózatos látásmódnak”.

A helyzet az, hogy ezt a gondolkodásmódot rendkívül nehéz lehet még elfogadni is – nemhogy megélni – egy egész életen át tartó gyakorlás után is, főleg az Egyesült Államokban, ahol az erőteljes individualizmus nagyon jellemző. Azt hiszem, fontos, hogy elismerjük: időbe telik, amíg a szokásokat – beleértve a megszokott gondolkodásmódot is – leépítjük magunkban. Egy újfajta gondolkodásmód elsajátítása nem megy egyik napról a másikra, időbe telik, elkötelezettséget és gyakorlást kíván a rendszerszerű gondolkodás megtanulása. Az egyik legjobb gyakorlat az úgynevezett „mindennapi összekapcsoltság” gyakorlata. Ez azt jelenti, hogy ki kell lépni önmagunkból, és ott kell kezdeni, ahol éppen vagyunk, törekedve a hétköznapokban a proszociális viselkedésre, és az összekapcsolódás megélésére. Amikor az összekapcsolódás már természetes része az életünknek, akkor könnyebben fogadjuk el, hogy családunk is egy összefüggő rendszert alkot.

A következőkben olyan ötletek következnek, amelyekkel átültetheted a mindennapi gyakorlatba az empátián, hálán és kedvességen nyugvó összekapcsolódást. Ezeket belátásod szerint vegyítheted és kombinálhatod egymással. A lényeg nem az, hogy feladatlistát készíts magadnak. Az összekapcsolódás nem szabad, hogy terhes legyen; fontos, hogy természetesnek érezzük, mert az is. Egyszerűen tudatosítani akarjuk benned ezt az összekapcsoltságot, hogy végül második természeteddé váljon, és ebből a nézőpontból működj.

MENJ KI, IKTASD KI A ZAVARÓ TÉNYEZŐKET: A legnagyobb rendszer, amelynek mindannyian részei vagyunk, az a természet, különösen, ahogyan az emberi világgal találkozik. Ha biztonságos, erősen javaslom, hogy bármilyen is az idő, mindennap sétálj egyet fejhallgató nélkül. Ideális esetben az egyetlen cél a körülbelül 30 perces séta maga (ha ennél több időd van, az szuper). Ha a természethez közel élsz, az is nagyszerű, de nem feltétlenül szükséges, hogy így legyen. A természet mindig körülöttünk van. És amúgy sem minden nap gyönyörű.

Séta közben figyelj a testedre és annak a körülötted lévő világhoz való viszonyára. Érezd a levegőt az arcodon, a bőrödön. Hűvös, meleg, nedves, száraz? Hallgasd a neszeket. Mit hallasz? Mit érzel? Kipufogógázt? Nyirkos föld illatát? Forró betont? Sós vizet? Mit látsz? Lásd meg, hogy mi mellett haladsz el… Mindent, a csúnyát és a szépet is figyeld meg, különösen ott, ahol a természet és az ember alkotta dolgok találkoznak (például vedd észre a járdán áttörő gyomokat, a környékbeli kerteket, stb.).

Igazából nagyon jó valakivel együtt sétálni, de csak akkor, ha meg tudtok állapodni abban, hogy csendben maradtok. Később megoszthatjátok egymással a tapasztalataitokat. A szándékos, tudatos hallgatás gyönyörű kísérlete az egymásra hangolódásnak, egymásra figyelésnek, az intimitásnak és a tudatosságnak. Nem törjük meg a csendet, ahogy szoktuk, így többek között a másik személy jelenlétét is igazán érzékeljük: halljuk a lélegzetét, a lépései zaját, a kabátja suhogását.

KAPCSOLAT A SPIRITUALITÁSSAL: Nem kell távolról sem vallásosnak lenned ahhoz, hogy spirituális legyél, legalábbis az én definícióm szerint. Tarthatod magadat ateistának, agnosztikusnak vagy egyáltalán semminek.

Spiritualitás alatt azt értem, hogy átérzed, hogy valami nálad hatalmasabb része vagy, hogy átjár a csodálat, hogy kapcsolatba kerülsz a teremtés szikrájával. És igen, ezt bármikor megélheted, ha nem is mindennap. Amikor összekapcsolódunk a spiritualitással, megtapasztaljuk a transzcendenciát. Ha vallásosak vagyunk, akkor ezt átélhetjük természetesen a templomban, a zsinagógában vagy a mecsetben. Átjárhat az áhítat a természetben is (a naplemente gyakran megteszi a hatását), mint ahogy azt taglaltuk. A mindennapi életben az áhítat gyakran akkor tör ránk, amikor a művészeten keresztül megtapasztaljuk az emberi szellem transzcendenciáját. A művészet segítségével – legyen az egy zenemű, egy írás, egy festmény vagy egy szobor által kiváltott hatás – varázslatos, teret és időt áthidaló kapcsolatba kerülünk egy másik lélekkel.

Szakíts időt mindennap arra, hogy meghallgass egy olyan dalt, amely megérint (miközben semmi mást nem csinálsz), vagy olvass el egy fejezetet egy regényből. Szakíts időt erre, tervezd be! Tedd a napi rutinod részévé.

Előtte vagy utána valóban gondolj az alkotóra. Természetesen lehetséges, hogy nem varázsolódsz el naponta. De eszedbe jut, hogy semmi sem létezik elszigetelten. És bár nem hétköznapi dolgok, de az élő koncertek, kiállítások és színházi előadások is tökéletesek a művészekkel, a közönséggel, a mindezt életre hívó emberi szellemmel való kapcsolat megtapasztalására.

TÉGY VALAMIT: Az önkéntesség természetesen nagyszerű, de zavarba ejtően sok a lehetőség, és sokszor időigényes is lehet.

Vannak aztán segítő képzések, amelyeken elsajátíthatod, hogyan lehetsz bizonyos helyzetekben mások segítségére. De azt is megteheted, hogy megpróbálod apró, hétköznapi figyelmességekkel jobbá tenni mások életét, és felteszed magadnak a kérdést: „Mivel segíthetnék, hogy másoknak jobb legyen?” Felajánlod a helyedet a tömegközlekedési eszközökön? Hagyod, hogy egy másik jármű besoroljon eléd? Türelmes vagy egy lassan haladó sorban? Udvarias vagy a kiszolgáló személyzettel, az ügyfélszolgálatosokkal, a körülményektől függetlenül?

Kérdezd meg magadtól. „Mit érek el azzal, ha ezen az emberen vezetem le a feszültségemet (akinek valószínűleg minimális, vagy egyáltalán semmi hatalma sincs) azonkívül, hogy rosszul érzi majd magát?” Tudd, hogy minden, amit teszel, vagy nem teszel, hatással van másokra.

NE FELEDD, EZ NEM RÓLAD SZÓL: Nem kell mások hülyeségeit elviselned. Ne feledd, hogy a történet szinte soha nem rólad szól (kivéve, ha bunkó vagy). Úgy tűnhet, hogy ez nehezen összeegyeztethető az összekapcsoltsággal, de valójában nem az. Arról van szó, hogy félreteszed az egódat és tudomásul veszed, hogy más erők is játszanak, amelyek befolyásolhatják azt, hogy valaki hogyan érzékel egy helyzetet, vagy hogyan bánik veled. Ismétlem, ez nem jelenti azt, hogy el kellene fogadnod a bántalmazó vagy mérgező viselkedést. Azt jelenti, hogy nem kell lealacsonyodnod a primitív, durva, irritáló, kötekedő viselkedés szintjére. Végy egy mély levegőt, és összpontosíts. Elsétálhatsz, befejezheted a beszélgetést, együttérezhetsz. Tekinthetsz a másikra úgy, mint olyasvalakire, aki a mintáiba, sémáiba ragadt. Nem kell személyes sértésnek venned a viselkedését. Ez különösen hasznos a családtagok esetében, akikkel szemben hajlamosak vagyunk automatikusan reagálni.

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1053 BUDAPEST • MÚZEUM KRT. 23.

konyvesbolt@edesviz.hu
36-30-919-5314

ÉDESVÍZ KÖZÖSSÉG
ÉRDEKESSÉGEK • KÖNYVRÉSZLETEK • JÁTÉKOK

A mindennapokra!

ÉDESVÍZ KIADÓ

facebook / scridb / youtube / instagram

ÉDESVÍZ NAGYKERESKEDÉS
VISZONTELADÓINKNAK

nagyker@edesviz.hu
00-36-30-781-5474

ÉDESVÍZ + magazin
Cikkek az
EGÉSZSÉG • ÖNFEJLESZTÉS • EZOTÉRIA
témaköreiben

Érdekes információk szerzőkről és könyvekről

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen