TAPOLYAI EMŐKE

Gondolatok elvitelre

A pszichológus tanácsai
a mindennapok küzdelmeihez

részlet

Harmat
Budapest, 2024

© 2020, 2024 Tapolyai Emőke

© 2020, 2024 Harmat Kiadó

Minden jog fenntartva. All rights reserved.

Kérjük, hogy a szerző jogait tiszteletben tartva a könyvet ne másolja, és a mű felhasználáshoz kérje a kiadó engedélyét.

Az első kiadás A pszichológus tanácsai nem csak karanténra alcímmel jelent meg 2020-ban. Utánnyomás 2021.

Második, átdolgozott kiadás 2024.

ISBN (epub) 978 963 288 924 5

ISBN (mobi) 978 963 288 925 2

A bibliai idézeteket a Magyar Bibliatársulat revideált új fordítású Bibliájából vettük (RÚF; 2014).

TARTALOM

1. Szabad rabszolga

2. Kaleidoszkóp

3. Esőerdő

4. Napfényfogó

5. Szent Ágoston

6. Legyőzhetetlen nyár

7. Hídtól hídig

8. Kavics a cipőben

9. Korlátozó szeretet

10. Fuss! Olcsóbb, mint a terápia

11. Metszőolló

12. Videóparti

13. Kikötő

14. Rend

15. Vadlibák

16. Magnóliafa

17. Közvélemény

18. Kitartás!

19. Virágvasárnap

20. Krizantém vagy kuka

21. Türelem

22. Nagypéntek

23. Nagyszombat

24. Húsvét

25. A bizonytalanság elviselése

26. Analóg óra

27. Önsajnálat

28. Csörgőkígyó

29. Jó nyikorgást!

30. Anyák napja

31. Szorongok, hogy miért szorongok

32. Ki mondja?

33. Napi fél óra céltalan bolyongás

34. Szelfi, önci

35. Nem minden rólam szól

36. Apák napja

37. Birtokolni a múltat

38. Az a bizonyos szikra!

39. Ne vásárolj empátiát!

40. Kis kastélylakók

41. Mire csodálkoztál rá utoljára?

42. Ez csak egy megoldandó!

43. Reális optimizmus

44. A változás belőled fakad

45. Amikor nem esik jól

1. Szabad rabszolga

„Az embereket nem a tények teszik tönkre, hanem a tényekről alkotott véleményük.”

Epiktétosz

Információtömeg és érzelmi kavalkád, ez jellemzi napjainkat. Epiktétosz Kr. u. 50 körül született rabszolgának, fél lábára béna volt, mégis egész életét és munkásságát a lélek szabadsága töltötte be. Gazdája felszabadította, és ő lett a sztoikus filozófusok atyja, az ő gondolataira épül a mai kognitív terápia is.

Epiktétosz egy mondatán érdemes elgondolkodnunk: „Az embereket nem a tények teszik tönkre, hanem a tényekről alkotott véleményük.” Különleges gondolat, miszerint engem az nem tesz tönkre, hogy rabszolga vagyok, ellenben az megkötözhet, ahogy erről gondolkodom. Nem az tesz tönkre, hogy a fél lábamra béna vagyok, hanem az erről alkotott véleményem.

Tegyük fel a kérdést, hogy korunk szélsőséges válságaiban milyen saját véleményt formálunk arról, ami körülöttünk és velünk történik. Mi a legmélyebb meggyőződésünk a biztonsággal kapcsolatban? Mit gondolunk életünk kihívásairól és kríziseiről? Epiktétoszt ismételve, nem a tények tesznek tönkre, hanem a tényekről alkotott véleményünk. Ennek a gondolatnak az alapján a véleményünk képes megmenteni és megtartani minket. A véleményünk, meggyőződésünk erőt adhat nekünk és támogathat másokat. A tényekről, eseményekről, életünk hullámvasútjairól vagy éppen a körülöttünk csapkodó villámokról alkotott véleményünk munkálhatja a reményt és támogathatja kapcsolatainkat. Ne éljünk tévhitben, nincs olyan, hogy vákuumos lélek, meggyőződés nélküli viszonyulás. Véleményt formálunk, meggyőződésekre építjük életünket, olyan véleményekre, melyek életet adhatnak, vagy tönkretehetnek minket, másokat és kapcsolatainkat.

Bárcsak úgy tudnánk gondolkodni saját életünk felől, holnapunk felől, szeretteink felől, kollégáink felől, főnökeink vagy beosztottaink felől, a szomszédok vagy akár a bolti eladó felől, hogy a véleményünk életet formáló és életet adó legyen mindannyiunk számára! „Az embereket nem a tények teszik tönkre, hanem a tényekről alkotott véleményük.”

2. Kaleidoszkóp

„Ha romba dőlnek legszebb álmaid, reményeid el ne hagyjanak, mert gyakran a romok felett a legszebb virágok nyílnak.”

Goethe

A változások az életünkben, a kapcsolatainkban általában veszteségekkel is járnak. Amikor költözünk, elveszítjük a kedvelt szomszédainkat, a kis boltot, ahol mindig bevásároltunk, elveszítjük rutinjainkat. Amikor megházasodunk, elveszítjük a korábbi megszokott életformát, gyermek születésekor pedig nemcsak az éjszakák nyugalmát, de a régi, „csak mi vagyunk kettesben” estékről is le kell mondanunk.

A változások természetükből kifolyólag mindig veszteségekkel is járnak – néha markánsabbakkal, néha kisebbekkel, néha csupán lényegtelenekkel. Például a Covid–19 járvány miatt váratlanul elrendelt karantén alatt sok minden megváltozott: az egy éve tervezett nagy családi találkozót le kellett mondanunk. Elmaradt a nyaralás, amire a repülőjegy és a szállás már ki volt fizetve. Az amúgy megszokott, s néha akár jelentéktelennek tűnő baráti találkozások a karanténban iszonyúan hiányoztak. Ezek is veszteségek. Arról nem is beszélve, ha valaki befektetett valamibe, ha új dologgal próbálkozott: „Ezen a nyáron máshogy lesz a munkám, megszereztem a megfelelő eszközöket, boltot nyitok vagy új vállalkozásba kezdek” – ez a váratlan karanténnal mind elúszott, bezárt, mielőtt megnyithatta volna kapuit. Veszteségek. A veszteségek leterhelnek minket, különösen akkor, ha nem dolgozzuk fel őket; pedig általában ezt tesszük: beléjük sem merünk gondolni, rájuk sem merünk nézni, mert félünk veszteségeink látványától.

Nagyon szeretem a kaleidoszkópot. Valójában elég régóta vadászom egy olyanra, amelyik igazán szép, patinás kinézetű, és eljátszhatnék vele. A kaleidoszkóp egy kúp alakú tárgy, belsejében tükrök. A tükrök között pedig törött üvegdarabkák, és amikor a kaleidoszkópot forgatjuk, minden egyes alkalommal új alakzatot, új színjátékot, új alkotást hozunk létre. Ha életünk üvegdarabjait a tenyerünkbe vennénk, csak mint múltunk fájdalmas töredékei hevernének ott. De ha betesszük őket a megfelelő tükrök közé: a remény mellé, a szeretet mellé, a békességre törekvés mellé, a hit mellé, ezek között a tükrök között apró üvegdarabkáink új értelmet nyernek, új képet rajzolnak ki, új színjátékot tárnak elénk. Tudunk-e az életünk törött üvegdarabjaira így ránézni? Goethe ezt így fogalmazta meg: „Ha romba dőlnek legszebb álmaid, reményeid el ne hagyjanak, mert gyakran a romok felett a legszebb virágok nyílnak.”

3. Esőerdő

Az esőerdő fáinak titka az egymásba kapaszkodó gyökerekben van

Évekkel ezelőtt hallottam a Puerto Ricó-i El Yunque esőerdőről. Ennek az erdőnek az a különlegessége, hogy bár rendszeresen átsöpör rajta egy-egy hurrikán, minden alkalommal újjáéled. Legutóbb 2017-ben tépázta meg egy hurrikán ezt a gyönyörű természeti csodát. Azt mondják, miután elvonult a szélvihar, minden ág, gally le volt tépve, és semmi más nem maradt az erdőből, csak maguk a fatörzsek. Akik látták, úgy számolnak be róla, hogy olyan volt az erdő, mint megannyi villanypózna. Azt is mondják, hogy a hurrikánok után két-három hónappal az erdő újra lombba borult, újra zöldelltek a fák, az élet újra beindult, és a gyönyörű zöld csoda ismét létrejött. A kérdés az, miben rejlik a titka ennek az erdőnek. Hogyhogy nem fordította ki az újra és újra átsöprő hurrikán gyökerestül ezeket a fákat?

Az erdő titka a felszín alatt van, a felszín alatt, ahol a gyökerek egymásba kapaszkodnak. Így képesek a fák ellenállni a hurrikánnak, így lesznek kidönthetetlenek. Az életünkben is vannak hurrikánok. Néha csak a vihar előszelét érezzük, máskor pedig szembetaláljuk magunkat félelmetes, pusztító erejével. A járványok és háborúk híre is egy ilyen hurrikán, megtépázza egészségünket, biztonságérzetünket, terveinket, jövőképünket. Természetes reakció, hogy ilyen vészhelyzetben keressük az okot és az okozót, és ebben a kontrollkeresésben észre sem vesszük, hogy hajlamosak vagyunk magunkat és kapcsolatainkat is megtépázni. Az El Yunque esőerdő példájából azonban tudjuk, hogy bármi is jöjjön, tombolhat a szél, a vihar, a hurrikán, ha képesek vagyunk a felszín alatt egymásba kapaszkodni, akkor végig tudjuk csinálni. Akkor békességben tudunk megmaradni otthonainkban, sőt legmélyebb bensőnkben is. Így akkor, amikor majd elül a hurrikán, újra virágba borulhatunk, újra zöldellhetünk és élhetünk. Ha most nemcsak a felszínen vigyázunk, hanem gondot fordítunk arra is, ami a felszín alatt van, annak meglesz a hatása, és megelégedve élvezhetjük majd a terméseit.

Az esőerdő fáinak titka az egymásba kapaszkodó gyökerekben van, általuk képesek egymást és magukat is megtartani. Ugye mi is képesek vagyunk rá?

4. Napfényfogó

„Aki mást felüdít, maga is felüdül.”

Példabeszédek könyve

A konyhám falán van egy ajándék, amit amerikai barátnőm készített nekem húsz évvel ezelőtt, amikor hazaköltöztem Magyarországra. Egy suncatcher, azaz napfényfogó. Egy kék és fehér üvegekből összerakott prizma. Az a különlegessége ennek a napfényfogó prizmának, hogy a rávetődő napsugarat gyönyörű töréssel veti szét, megannyi fantasztikus színjátékot festve szerteszét a konyhám falán, padlóján – mindenütt. Tegnap pont egy ilyen fényfestős nap volt, és ahogy főzés közben a napfényfogó felé néztem, láttam, ahogy a napsugárral játszik, szórja szét a fényt. Arra gondoltam, hogy most olyan napokat élünk, amikor kevés a napfény, és azt a kevés bejövő napfényt olyan jó lenne ugyanígy szerteszét szórni, hadd játsszon fényjátékot, reményjátékot a körülöttünk levők életében, szívében. A fény, ami rajtunk keresztül vetődne mások felé, most különösen kincset érő lehetne.

Camus azt mondja: „Nem kell mindenkinek nagy embernek lennie, már az is nagyon szép, ha valaki ember tud lenni.” Ahhoz, hogy elviselhetőbbé tegyük a bizonytalan napokat, heteket, hónapokat, nem kell nagy embernek lenni, elég csak embernek lenni. Szerteszórni a fényt, hadd játsszon mások életében, hadd vigyen színt szeretteink napjaiba. Ami pedig ebben a prizmautánzásban fantasztikus dolog, az a Bibliában egy nagyon kedves, általam nagyon szeretett mondás: „aki mást felüdít, maga is felüdül” (Példabeszédek 11,25).

Küzdelmeink közepette elsőre, zsigerből saját magunkra fókuszálunk, ami természetes. De amikor képesek vagyunk a fókuszváltásra, amikor nyitunk mások felé, akkor csendben, észrevétlenül saját lelkünk is erőre, életre kap. Ahogy elkezdjük szórni a fényt, a színeket, az éltető emberi szeretet gesztusait, úgy minket is átmos és felüdít ez a fény. Tegyük a napfényfogónk mellé e két idézetet, miszerint: „Nem kell mindenkinek nagy embernek lennie, már az is nagyon szép, ha valaki ember tud lenni”, és „aki mást felüdít, maga is felüdül.”

5. Szent Ágoston

A fölösleges harcok elengedése felszabadítja lelkünket és energiáinkat

Szent Ágostonnak van egy nagyon szép imája: „Uram, adj türelmet, hogy elfogadjam, amin nem tudok változtatni, adj bátorságot, hogy változtassak, amin lehet, és adj bölcsességet, hogy a kettő között különbséget tudjak tenni.” Rengeteg olyan dolog van az életünkben, amin nem tudunk változtatni. Türelem kellene. De mit jelent ez a türelem? Talán a türelem egy érzelmi játék, egy érzelmi egyensúlyozás a vágyaim és az elégedettségem között.

Sok vágyunk lehet, amelyre nincs kielégülés, és sok téren érezhetjük a felszólítást, hogy próbáljunk és tanuljunk meg elégedettek lenni azzal, ami van, azzal, ahogy van. Elég nagy kihívás ez mindannyiunknak. Uram, adj türelmet azokhoz, amiken nem tudok változtatni!

Adjál bátorságot azokhoz a dolgokhoz, amiken tudok változtatni! Sok minden van, amin tudunk változtatni. Tudunk változtatni az otthoni légkörön. Tudunk változtatni azáltal, hogy mást bátorítunk, felajánljuk a segítségünket. Tudunk változtatni az életvitelünkön, a kapcsolatainkon, az időbeosztásunkon, a költségvetésünkön, a baráti kapcsolatainkon. Bátorság kell ezekhez!

Bátorság kell ahhoz is, hogy a Facebook-bejegyzéseinkben ne háborogjunk, ne gyűlölködjünk, fröcskölődjünk, ne a negatív hangulatot szítsuk, ne a félelmet tápláljuk, hanem a békességet munkáljuk. Ehhez bátorság kell. A békesség munkálójának lenni mindig nagyobb kihívás, mint háborúságot szítani.

Végül pedig bölcsesség e kettő megkülönböztetéséhez. Ahhoz, hogy elkerüljem a szélsőségeket, be kell látnom, egyrészt, hogy nem vagyok tehetetlen, másrészt, hogy nem is vagyok képes mindenre. Bölcsesség kell ahhoz, hogy lássam, mi az, amin tudok változtatni, és mi az, amin nem. Életünknek ez az egyik legnagyobb kihívása. Döbbenetes módon tud felszabadítani az, amikor megértem és elfogadom, hogy valamibe nem érdemes energiát fektetni, mert azt rajtam kívül álló tényezők határozzák meg. Emellett pedig nagyszerű érzés az, amikor a fölösleges harcok elengedése során felszabadult energiával azt tudom mondani: itt változtatok, itt értelme van, itt cselekszem. Türelem, bátorság, bölcsesség.

Kiadja a Harmat Kiadó

1113 Budapest, Karolina út 62.

Telefon/fax: (1) 466 9896, (1) 386 0865

E-mail: harmat@harmat.hu

Internet: www.harmat.hu

Felelős kiadó: Herjeczki Kornél

Felelős szerkesztő: Naszádi Kriszta, Bayer Anna

Tördelés és borító: Gellén Sára

Műszaki vezető: Bernhardt Péter

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Outfit – SIL Open Font License

Playfair Display – SIL Open Font License

Poppins – SIL Open Font License

Proza Libre – SIL Open Font License