A szerelmes delfin

ÓKORI DEKAMERON

Válogatta, fordította,

az utószót és jegyzeteket írta:

fapadoskonyv.hu

© Révay József jogutódja, 2010

Fapadoskonyv.hu Kft.

honlap: www.fapadoskonyv.hu

e-mail: info@fapadoskonyv.hu

A borító Rimanóczy Andrea munkája.

ISBN 978-963-329-206-8

HÉRODOTOSZ

(Kr. e. 484–425)

GÖRÖG TÖRTÉNETÍRÓ, a kisázsiai Halikarnassosban született; részt vett a szülővárosának zsarnoka, Lygdamis elleni összeesküvésben, ezért elűzték, de polgártársainak irigykedése miatt amúgy is kénytelen volt elhagyni hazáját. Athénbe ment, és 445-ben az új Odeionban (mások szerint Olümpiában) felolvasta történelmi művének addig elkészült néhány összefüggő részletét. Ezért az athéni állam tíz talentummal jutalmazta. Ezt a dicsőséget 39 éves korában érte el. Egy év múlva Thurioiba költözött, Athén dél-itáliai gyarmatvárosába, itt polgárjogot szerzett. Beutazta Itáliát, Szicíliát, Egyiptomot, Perzsiát, Asszíriát, Kis-Ázsia belső részeit, Pontost, szárazföldön és tengeren; mivel csak görögül tudott, mindenütt tolmácsokat vett igénybe. Nagy történelmi művének 9 könyvét a 9 múzsáról nevezték el. E műnek forrásai: idős emberek elbeszélései, vagyis a szájhagyomány, régi krónikások feljegyzései, ezért sok benne a mesés és csodás elem; utazásain sok és tarkabarka adatot gyűjtött, mindenféle érdekes apróságot, anekdotát, mendemondát: így kezdenek beszivárogni a történetírásba a fantasztikus és meseszerű adatok. Ezért került bele naiv elbeszélésébe a régi kis-ázsiai (ión) mesekincsnek oly sok emléke: csodás események, jelek, csattanós mondások, így a mű történeti hitelessége csökken, de annál értékesebb néprajzi érdekessége; ezért nevezi őt Ktesias hazugnak, Arisztotelész pedig mesemondónak. Stílusát és előadását a homéroszi naiv mesélés jellemzi, ő a görög próza Homérosza. Művének frissessége és vonzóereje elmúlhatatlan: máig is lebilincsel a „méznél édesebben” csörgedező mesélése. A művébe beleszőtt elbeszélések és történetkék a görög, keleti és főleg az egyiptomi novellisztika sok értékes elemét őrizték meg.

Arion hattyúdala

Periandros, Kypselos FIA – így beszélik a korinthusiak, s így tanúskodnak a leszbosziak is –, megélte a legnagyszerűbb csodát: ti. a methymnai Ariont egy delfin partra tette Tainaron hegyfoknál. Ez korának leghíresebb énekese volt, s ezenfelül tudomásunk szerint az első ember, aki dithyrambost költött – még a nevet is ő adta költeményének –, sőt Korinthoszban elő is adatta.

Nos, ennek az Arionnak – így mesélik – egyszer kedve kerekedett elutazni Szicíliába és Itáliába. Miután pedig ott roppant vagyont szerzett, Tarantonból megint vissza akart térni Korinthoszba. Mivel pedig semmiféle emberben nem bízott meg úgy, mint a korinthosziakban, ott korinthoszi emberektől bérelt hajót. De ezek, alighogy kiértek a nyílt tengerre, azt a gyalázatos tervet eszelték ki, hogy Ariont beledobják a tengerbe, kincseit pedig elrabolják. Ő azonban észrevette szándékukat, és kérve kérte őket, hogy ám vegyék el minden kincsét, csak az életét kíméljék meg.

De nem sikerült őket könyörületre indítania, hanem ráparancsoltak: vagy önként ölje meg magát, mert így legalább sírhely jut neki a szárazföldön, vagy pedig azonnal vesse bele magát a tengerbe. Arion, végső kétségbeesésében rimánkodott nekik, hogy ha már a szándékuk megmásíthatatlan, legalább engedjék meg neki, hogy díszruhájában kiállhasson a fedélzetre, s előadhassa egyik dalát; megígérte, hogy ha befejezte az énekét, megöli magát.

A hajósok, örömükben, hogy a világ leghíresebb énekesét hallgathatják, a hajó farából a középre húzódtak, Arion pedig magára öltötte minden díszét, és lantjával a kezében a fedélzet közepére kiállott, és az énekművészet ősi szabályai szerint himnuszt énekelt Apollóra, s mikor a végére ért, azon mód, ünnepi teljes díszében, a tengerbe vetette magát.

Ezek után a hajósok tovább hajóztak Korinthoszba, az énekest pedig, a monda szerint, egy delfin a hátára vette, és elvitte Tainaronba. Ott partra szállt, és teljes díszében bevonult Korinthoszba, és az egész esetet elmondta. Periandros eleinte nemigen hitt neki, sőt Ariont őrizetbe vette, s nem is bocsátotta szabadon, de azért szemmel tartotta a hajósokat is, és amint megérkeztek, magához hívatta őket, s megkérdezte tőlük: vajon van-e valami jelentenivalójuk Arionról.

Azok azt felelték, hogy Itáliában van, teljes épségben, s ők jó egészségben hagyták Tarantonban: ekkor előlépett Arion, ugyanabban a díszruhában, amelyben a tengerbe vetette magát; most aztán a hajósok megdöbbentek, s mintha csak tetten érték volna őket, nem tagadhattak tovább.

Ezt mesélik a korinthosziak és a leszbosziak. A Tainaron-hegyfokon pedig ma is áll Arion nagyméretű fogadalmi ajándéka, amely delfin hátán ülő férfit ábrázol.