Tartalomjegyzék

Az előző rész tartalmából

Na, lássuk, ki vagy!

Új kezdet

Egy árulót elvesztettem, egy újat kell nyernem!

Ne menj haza, nincs hova

Mindig van, aki melletted áll

Új információs csatorna

Megtagadott jogok

A bukott áruló

A Souda nem alszik

A ZET tervei

Figyelj jobban!

A Souda visszaverésének híre megy

Készülj fel!

Nyugati vadászok keleten

Revella, illik hozzád!

Új fegyver születik ellened

Jó, akkor játsszunk!

Így hogyan ismered fel időben a veszélyt?

Hajsza a metróban

Elismerésem…

Az utolsó mentsvár

Ellenségem ellenségei…

Evan túl messzire ment

Egy barát a múltból

Programváltozás

Ha a csillagok némák, bízz a szélben

Látnod kell a mögöttes célt!

Forró nyári este

A barátok tisztán látnak

Csapda a csapdában

Éles kanyar a cél előtt

Szökevények

Ők ketten együtt legyőzhetetlenek!

Most mihez kezdesz, Eric?

Pánikhelyzet

Ismerni akarlak!

Filie döntése

Újabb hely, amit hátra kell hagynod

Roland Wetter visszatér

Egy nap nyugalom

Az ellenségeink nem alszanak

Elmélkedés a legveszélyesebb ellenségekről

Új út kezd kirajzolódni

Hajsza az utcáktól a dűnékig

Vihar előtti csend

A hajsza vége

Mozgass meg minden szálat!

Nincs kiút

Négy óra

Ajánlat

Szólítsd küzdelemre a harcosokat!

Négyszemközt

Éledező szikrák

A várva várt hadüzenet

A vég előestéje

Újjáéledő szövetségek

Utolsó órák

Az utolsó ütközet

Az út vége

Mivé tesz a bosszúvágy?

A Béke ára

Túl mindenen

Jó hírek

EWA

Csillagfényes éjszaka

Köszönetnyilvánítás

Függelék

Maróti Gabriella

Szupervirágzás

A Nap Városa

Második könyv

Maróti Gabriella: Szupervirágzás – A Nap városa

Második könyv

©Maróti Gabriella

Szerkesztés/korrektúra: NeylaGrey

Borítóterv: Rónai Detti

Szerző facebook oldala:

https://www.facebook.com/anapvarosa/

Felelős kiadó: Gibicsár János

Bakháza, 2022.

epub ISBN 9786156373663

mobi ISBN 9786156454218

Minden jog fenntartva! A mű egyetlen része sem másolható, sokszorosítható vagy használható fel a szerző és a kiadó előzetes írásbeli engedélye nélkül.

Az előző rész tartalmából

Sun City, a forró, óceánparti város különleges képességgel megáldott lények otthona: a solameteké. Eme különleges képességekkel bíró harcosok négy klánt alkotnak, égtáj szerint felosztva a területet. Gyakran kerülnek összetűzésbe egymással, ám erről a város képesség nélküli lakói mit sem tudnak.

Mikor Filie, a maffia bosszúja elől idemenekített fiatal nő bekapcsolódik a klánok életébe, éppen igencsak forró a hangulat. Pár héttel korábban a Souda és a Hardwest egy épületért vívott harca közben a nyugatiak vezére, Jack Revens és két Souda-tag meghal. Ezután a Hardwest élére Richard Northon kerül, aki sosem titkolta, hogy személyes ellentéte van a ZET öreg, békepárti vezérével, Pete-tel. A Souda a veszteségük miatt hadat üzent a Hardwestnek.

Köztük a ZET mint mediátor próbál fellépni, Richard viszont elrendel egy támadást ellenük, amely révén átadhatnak egy üzenetet, megfenyegetve őket, hogy álljanak melléjük a Soudával szemben.

A harc máshogyan sül el, mert Filie addigra már elég erős, hogy visszaverje őket. Bár önállóan nem tud energiamezőt kelteni, másokét úgy képes manipulálni, mintha csak ecsettel festene vászonra, akár a többszörösére is fel tudja erősíteni azt. Ezután Richard meglátja benne a fegyver lehetőségét.

Elhatározza, hogy kísérletet tesz rá, hogy a lány erejét felhasználva söpörje el az összes ellenségét. A klán alapvetően mellette áll, ám az első embere, Nick, nem szimpatizál a vérengzés gondolatával. Őt az hajtja, hogy a Hardwest tagjai biztonságban legyenek a Soudától, és hogy Jack halála miatt fizessenek meg a felelősök.

A Hardwest hamarosan súlyos csapást mér a ZET-re, melyben Richard végez Pete-tel, beteljesítve bosszúját egykori mesterén, ugyanezen a napon fogságba ejtik Filie-t is.

Kezdetét veszi a kísérletezés a lány megtörésére, képességének felhasználásért. Ez azonban nem megy olyan könnyen. Filie a fogsága alatt ráérez, miként irányíthatja a képességét a lelkével az elméje helyett, ahogy Pete tanította neki. Bár erősen küzd, az életét is feláldozná, hogy ne győzzék le, végül sikerül megtörniük őt. Ehhez kilenc nap és számos próbálkozás kell. A célhoz a Hardwest tiszteletbeli tagja, dr. Franco Rosso segíti hozzá őket egy olyan szérum által, mely révén fegyvert tudnak csinálni a lányból. A hatására ő szó nélkül követi Richard parancsait.

Ezen kilenc nap alatt viszont Nick és Filie közt egyfajta kapocs szövődik, melyet egyelőre egyikük sem tud hova tenni.

A szérum révén tehát a Hardwest legyőzhetetlenné válik, amivel minden solamet klán tisztában van. A lány elhatározza, hogy az élete árán is, de elszökik. Mielőtt erre kísérletet tenne, az észak klánjának, a Rieznek egy tagja sikeresen betör a bázisra. A betolakodó, Roland Wetter azért jött, hogy végezzen a lánnyal, ám Nick megakadályozza ebben. Filie ezután jön rá, mekkora is a veszély, és hogy nem egyedül a Hardwest az ellensége.

Másnap csodával határos módon sikerrel jár és kijut a fogságból; a szökésben Eric, a ZET tagja, egykori barátja segíti, aki képes teleportálni. A kiszabadulás után azonban fény derül arra, hogy a férfi a Soudának kémkedett. Az lett volna a feladata, hogy vigye hozzájuk, de végül nem teszi meg. Magyarázata szerint azért, mert őszintén megkedvelte őt, ám a lány nem viszonozza az érzéseit. Eric klán nélkül marad, Filie pedig a ZET-hez kerül vissza.

Richard hajtóvadászatot indít a visszaszerzésére.

Na, lássuk, ki vagy!

Azon a napon, mikor Filie hajnalban megszökött a Hardwest sivatagi bázisáról, Nick sokáig dolgozott. Igyekezett minden percét lefoglalni, hogy addig se azon járjon az esze, hogy a lány él-e vagy sem, így csak késő este ért vissza a bázisra.

Aznap Richard is sokáig időzött a városban. Ő a kihallgatás után az apjához, Northon ezredeshez ment, hogy általa lekérjen minden elérhető információt a szökevényről. Az ezredes sok titkos adathoz fért hozzá, és Roland Wetter révén már azt is tudták, hol keressék azokat. Az SCSA-nál. A Riez embere épp eleget mondott; az a tény, hogy a lányt a tanúvédelem helyezte ide, fontos információ volt, melyet a Hardwest könnyedén felhasználhatott ellene.

Mikor Richard végre megérkezett a bázisra, már leszállt az éjszaka. A kései óra ellenére a csapat magasabb rangú tagjait összehívta, hogy elmondja, amit megtudott. Ezen felül ideje volt megbeszélni, mi legyen a következő lépés.

– Utánajártam annak, amit Roland mondott. Az SCSA adatbázisában megtaláltam Filie-t, az ügye most került volna csak lezárásra. Épp az imént kapta volna meg a végleges papírokat, tehát eddig el sem hagyhatta volna Sun Cityt. Nem ment könnyen, de végül az apámat sikerült rávennem, hogy vonja vissza az engedélyeit, így a lány továbbra sem hagyhatja el a várost. Nincs menekvése, meg fogjuk találni – dőlt hátra a bőrszékében Richard, mire Nick elgondolkozva bólintott.

– Mit tudtál még meg róla? – érdeklődött.

– Az SCSA ügyesen eltüntette a nyomokat a korábbi életéről, de igazából ez most nem is számít. Azt viszont megtaláltam, hogy valóban a Moonlit bárban dolgozott, és megvan a bejelentett lakcíme is. Ezen felül van a nevén egy Revella, ma délután bérelte.

Egy képet rakott az asztalra, mely a kis elektromos autót ábrázolta.

– Szóval él, és nincs fogságban – mondta Nick. Kissé megkönnyebbült, hiszen ez sem volt biztos. Elképzelhetőnek tartotta, hogy ha Eric a Soudához vitte a lányt, akkor talán már meg is ölték.

– Így van.

– Akkor talán Eric a ZET-hez vitte – következtetett a kapitány.

– És ha rábeszélte, hogy álljon át a Soudához? – fészkelődött Franco aggodalmasan.

– Vagy lehet, hogy ott is bezárt egy balekot maga helyett a cellába – ugratta őt Rob.

Richard kissé neheztelő pillantásokat vetett a Dokira, mire a többiek halványan elmosolyodtak. Nick is, pedig az ő arcán ritkán lehetett látni mosolyt. Franco szégyenkezve lesütötte a szemeit, mivel valóban az ő hibája volt, hogy Filie el tudott szökni. Ezután komolyan felelt Rob tréfának szánt szavaira.

– Ha a Soudával van, akkor nagy veszélyben lehetünk. Mi lesz, ha támadást intéznek ellenünk?

– Így van, tehát nincs vesztegetni való időnk. Bármelyik klánnál is van, így fenyegetést jelentenek ránk. Letöltöttem a fényképét az SCSA-adatbázisából, és lekértem a hitelkártyaadatait is. Egy kártyát találtam, de azt nem használta az elmúlt két hétben. Telefonszáma sem volt a nyilvántartásban; talán valamilyen eldobható készüléke van – magyarázta Richard.

– Hol keressük először, mi a terv? – érdeklődött Evan. Őt is foglalkoztatta a klán jövője, de most egy másik, személyes probléma is aggasztotta: a megélhetése volt veszélyben; a vállalkozása kezdett bedőlni. Igyekezett félretenni a magánéleti gondjait: Richard megmondta, hogy most minden figyelmüket a Hardwestre kell fordítaniuk. Ám ez igen nehéz, ha az embernek lassan nincs hol laknia.

– Ha valahol hivatalos úton munkát vállal, azt egyből látom majd, épp úgy, ahogyan azt is, ha használja valahol a kártyáját vagy lakást bérel. Hamar megtaláljuk. Ott kezdjük, amit ismerünk. Holnap elküldöm Masont és Renatát a Moonlit bárba. Nick, te a lakcímére menj majd, én az autóbérlőkhöz megyek. Ez a rendszáma – mutatott Richard az autóra rögzített fehér táblára a fényképen. SNCY-A46-26.

– Komolyan, ez a rendszáma? – kérdezte meglepve Franco. – A46? Ez volt itt a szobaszáma. És 26? Elmondása szerint ennyi idős.

– Igen, valóban érdekes – mondta Nick, enyhén ráncolva a homlokát.

– Nos, mi ez, ha nem jel? – kérdezte Richard, és baljóslatú mosoly jelent meg az arcán. – Itt a helye. Nálunk.

*

Nick kocsiba ült, és elindult haza. Hosszú volt ez a nap számukra, Filie kora hajnalban eredt szökésnek. Tegnap ilyenkor még kettesben beszélgettek az A46-os szobában, miután a betolakodó megkísérelte kioltani a lány életét… most pedig mintha fényévek választanák el őket egymástól.

Útközben elhajtott a romok mellett, ahol azon az éjjelen a lánnyal elrejtőztek a sivatagban ügyletelő maffiózók elől. Az az este alig egy hete volt. Megállt egy kicsit az épülethez vezető útelágazásnál és belenyúlt a kesztyűtartóba.

A korongmedálos lánc még ott lapult nála. Elgondolkozott, hogy visszahajítsa-e a homokba, oda, ahol találta, hiszen úgysem adhatja már vissza a gazdájának.

Fontos volt számodra az a lánc? – idézte fel a kérdést, melyet Filie-hez intézett akkor, amikor a kocsiban lapítottak. Emlékezett még a lány válaszára. Igen, de végül is csak egy tárgy volt. Egy apróság.

Meghozta a döntést, és továbbhajtott.

Ez egy fontos tárgy. Nem érdemli meg, hogy a homok alatt leljen örök sírra.

Új kezdet

A nap sugarait látva a fénnyel együtt boldogság is elöntötte a szökevény szívét. Ez volt az első hajnal az elmúlt közel tíz napban, mikor a reggel szabad emberként talált rá. Mély levegőt vett, és kinyújtóztatta elzsibbadt tagjait. Egészen jót aludt itt a mosodában, ahova éjjelre rejtőzött el. Sokkal jobb volt, mint a Hardwest fogságában. Tudta azonban, ez nem maradhat így: új munkát és lakhelyet kell szereznie.

Bár már nem volt fogságban, mégsem tehetett meg mindent, nem mehetett oda, ahová csak akart. A harcok, a megpróbáltatások korántsem értek még véget. Ez csupán egy új kezdet. Olyan, mint amikor a városba került. Még egy esélyt kapott, és ahogy akkor is, most is megváltozik majd minden. A Measuretownban történtek felébresztették a harcos énjét, és mióta a városban élt, solametté vált. Átlépett egy másik dimenzióba. A Hardwest fogságában pedig megtanulta a harc egy teljesen új módját. Már nem az az ember, mint aki a fogság és a szökés előtt volt.

Elkezdett azon gondolkozni, mihez kezdjen most. Azzal már tisztában volt, hogy három klán tagjai is veszélyt jelentenek rá. Bár megijesztette, hogy mekkora a veszély, ami körülveszi, elhatározta, hogy küzdeni fog, amíg csak él. Persze ott volt még a lelkében, amit Roland Wetter betörése után érzett. Tudta, hogy minden nap magában hordozza a bukás esélyét, az pedig az életébe kerül majd. Remélhetőleg csak a sajátjába. Mégsem keseredett el annyira, mert hitt benne, hogy a veszélyeken és a csapdákon túl ott várja a győzelem, és talán még minden jóra fordulhat. A cél a szeme előtt lebegett. Egyszerű cél volt ez, mégis, sosem volt még ilyen messze attól, hogy elérje, amit elhatározott. Pete emlékéért eltökélte: azért fog harcolni, hogy újra béke legyen, és nem fogja hagyni, hogy gyilkossá tegyék.

Már tisztán látta, mit kell tennie. Kell tehát egy munka, és kell egy hely, ahol meghúzza magát. Elhatározta, hogy először is Lorival, egykori munkahelyén megismert főnökével, barátnőjével fog beszélni.

*

Ezen a reggelen Richard elküldte két emberét a Moonlit bárhoz, hogy érdeklődjenek Filie-ről. Lori tudott arról, hogy a lány helyzete, a városba kerülése nem szokványos, és csak ideiglenes papírokkal van itt Sun Cityben. A részleteket természetesen nem oszthatta meg vele, de említette Lorinak, hogy egyelőre még képlékeny a helyzete. Megeshet, hogy el kell hagynia a várost, és ha így lesz, gyorsan kell majd távoznia, valószínűleg elköszönni sem marad ideje. Ő és a hatóságok is attól tartottak, hogy a Viveanno valahogy a nyomára akad. Ezért Lori Filie eltűnését ezzel magyarázta magának: azt gondolta, hogy odébb kellett állnia.

Ő épp úton volt az autójával a bár felé, mikor megcsörrent a telefonja.

– Szia, Lori, én vagyok.

– Filie? Szörnyen aggódtam miattad. Hova tűntél?

– Tudom, nagyon sajnálom, nem tudtam szólni. Az az igazság, hogy szükségem lenne a segítségedre – mondta őszinte aggodalommal a hangjában.

– Mi a gond? Megijesztesz.

– Nagy veszélyben vagyok. Nem mehetek a Moonlit bárba többé – suttogott.

Lori komolyan aggódni kezdett.

– Keresnek engem. Nem jó emberek, és attól tartok, ott fogják kezdeni.

– Értem. Beszéljünk személyesen, jó? Segítek!

– Jaj, Lori! – sóhajtott Filie. – Köszönöm! Este a keleti kikötőnél, rendben? Egy kis fekete-fehér Revellában leszek.

– Jól van, nyolcra odamegyek. Kérlek, nagyon vigyázz magadra!

– Meglesz. Köszönöm!

Épp csak letették a telefont, mikor Lori odaért a Moonlit bárhoz, leállította az autóját és szétnézett az utcán. Észrevette, hogy két gyanúsan sötét autó áll a bár előtt. Biztos volt benne, hogy Filie-hez lesz közük. Gyorsan kiszállt, és besietett. Mikor belépett, látta, hogy a jövevények egy fényképet mutatnak Lisának, a pultosnak. Gyorsan odaszaladt.

– Lisa, minden rendben? Miben segíthetek önöknek? – kérdezte a furcsa alakoktól, megakadályozva, hogy kolléganője bármit is mondhasson.

A két nem szokványos vendég hamar rájött, hogy a nő bizonyára a hely vezetője lehet, mert olyan magabiztos volt a fellépése.

– Üdv, én Mason vagyok, ő Renata. Csak érdeklődni szeretnénk egy barátunk után, a neve Felina Hunt. Filie – mutattak egy képet a lányról. Lori szemrebbenés nélkül a képre nézett, majd vissza a jövevényekre. – Úgy tudjuk, hogy itt dolgozik. Mikor lesz bent?

– Itt dolgozott régebben, igen, de már felmondott – mondta rezzenéstelen arccal Lori. Lisa egy pillanatra elgondolkozott, de vette a lapot és nem szólt semmit.

– Értem – mondta Renata. – És nem tudja, hogy hol találhatnánk meg?

– Úgy tudom, elhagyta a várost – felelte Lori olyan meggyőző hangon, hogy Mason és Rena már-már el is hitte, pedig tudták, Richard elintézte, hogy ne mehessen el. Egymásra néztek, majd Lorira és Lisára.

– Köszönjük – biccentett Mason.

– Kérem – felelte Lori, és megpróbált egy halvány mosolyt erőltetni az arcára. Az idegenek elindultak kifelé.

Lisa Lorihoz fordult.

– Kik voltak ezek? Mit akarnak Filie-től?

– Nem tudom, de bárki is érdeklődik felőle, mondjátok, hogy már nincs a városban, rendben? – mondta komolyan Lori, mire Lisa bólintott. – Beszélek majd a többiekkel is.

*

Ez idő alatt Richard az autókölcsönzőbe ment egy kis kenőpénzzel, cserébe meghagyta az ott dolgozóknak, hogy azonnal értesítsék, ha Filie visszahozza az autót, és próbálják meg valami indokkal feltartani. A kölcsönzősök örültek az ajánlatnak. Egy kis plusz pénz mindig jól jött a konyhára.

Egy árulót elvesztettem, egy újat kell nyernem!

Morgan Eford ezen a reggelen gondterhelten tartott a munkahelyére, Sun City kormányzóságának épületébe. Tegnap reggel óta hiába próbálta elérni Ericet. Meg akarta vele beszélni, hogy mi legyen Filie-vel, mikor próbálják meg újra kihozni őt a Hardwest bázisáról, de a két nappal ezelőtti sikertelen próbálkozásuk óta nem vette fel a telefont. Rossz érzése támadt. Attól tartott, hogy Eric végül elárulta őket. Arra gondolt, talán valahogy mégis kimentette Felinát azon az estén, és a ZET-hez vitte. Talán csak hazudott arról, hogy pont riadókészültség volt a bázison.

Benne volt Morgan számításaiban, hogy ez megtörténhet, és úgy gondolta, még így is jobban jártak, mintha Filie a Hardwestnél maradt volna, pedig azt nem is sejtette, hogy Richard mennyit ért el vele. Bosszantotta, hogy elvesztette egy beépített emberét. Eric fontos volt a Souda számára, és a képessége is igazán értékesnek számított.

Éppen felsietett a lépcsőn, amikor egy furcsa, számára valahonnan ismerősnek tűnő férfi megállította.

– Mr. Eford? – szólította meg a jövevény. – Volna rám egy perce? A nevem Evan Stone – a kezét nyújtotta. Morgan egy pillanatig habozott, majd beugrott neki, ki is ez a fiatalember. A Hardwest egyik régi, közepesen erős tagja. Halvány mosoly ült ki az arcára.

– Evan Stone? Hogyne. Üdvözlöm – rázott kezet vele. – Miben lehetek a szolgálatára?

– Volna egy ajánlatom az ön számára…

*

Leültek egy padra az épület közelében, olyan helyen, ahol négyszemközt tudtak beszélni. Morgan kíváncsian várta, hogy a férfi milyen ajánlattal áll majd elő.

Evan sokat gondolkozott, mihez kezdjen, hogyan mentse meg a vállalkozását, ami egyben a megélhetése is volt, és végül arra a következtetésre jutott: erre nincs tiszta, törvényes mód.

– Azt hiszem, már felismert engem – kezdte Evan halkan. – Úgy értem, tudja, hogy ki vagyok én – utalt solamet kilétére, mire Morgan lassan bólintott.

– Igen. És azt gyanítom, a Hardwest nem tudja, hogy felkeresett engem.

– Való igaz.

– Merész dolog szembemenni Richarddal. – A Souda vezére szigorú szemeivel a másik tekintetét fürkészte. Evan arca nem rezzent meg. Látta rajta, hogy elszánt, jól meggondolta, és tudja, mit tesz. Pár pillanatig várt, majd rákérdezett érkeztének okára. – Mi lenne az ajánlat?

– Nem akarok én túl nagy port kavarni, csupán arra lenne szükségem, hogy győzze meg a szenátust, hogy az én cégem pályázatát válasszák a nyugati államközi alagút megépítésére. Cserébe nagyon sok hasznos információval tudnék szolgálni a Hardwestről. – Evan kissé feszült lett, miközben ajánlatát felvázolta Morgan előtt. A dél klánjának vezére erősen elgondolkozott, közben megdörzsölte rövid szakállát.

– Hm. Nem is rossz. Mennyit lenne hajlandó elmondani?

– Nézze, nem azt mondom, hogy kettős játékot játszanék ezentúl, csupán egyszeri alkalomról lenne szó. Válaszolnék mindenre, amit tudni akar, maga pedig megbízza a cégemet az alagút megépítésével, és ennyi. Elválnak az útjaink.

Morgannek tulajdonképpen tetszett az ajánlat, de azért úgy gondolta, többet is ki tudna szedni Evanből.

– Értem. De attól tartok, ez így kevés lesz. Elég sokat tudok a Hardwestről így is.

– Nos, minden bizonnyal így van, de tud arról is, hogy Richard mennyit ért el Felinával? És ismeri a módszerét, amivel végül megtörte őt?

– Hm… – sóhajtott gondterhelten a Souda vezére. Tehát Richardnak sikerült megtörnie a lányt, azaz elérte a célját; képes lesz fegyverként használni őt ellenük. Ennek tudatában még jobban tetszett neki Evan ajánlata. Sőt, így tulajdonképpen már létfontosságú is lehet minden, amit tud. – Hajlandó lenne megosztani a módszerét velünk?

– Igen. Természetesen. Ezen felül mesélhetek még jó pár fontos dolgot – higgye el, mindet meglehetősen érdekesnek és hasznosnak találja majd. Na, így már érdekli az ajánlatom? – kérdezte bátran.

Morgan halványan mosolygott a bajsza alatt. Talán Evan nem túl erős solamet, de azt tudja, hogyan kell jól üzletelni azzal, amije van: az információval.

– Igencsak megfontolandó. Átgondolom – felelte. – Még ma este választ adok önnek, most azonban mennem kell. Örülök, hogy felkeresett engem, Evan Stone.

Ne menj haza, nincs hova

Ugyanezen a napon Nick, és még ketten a Hardwesttől, elmentek Filie bejelentett lakcímére. Rob és Hanna tartott a kapitánnyal. Hanna már úgy egy éve volt a Hardwest tagja, jól értett a fémek kismértékű mozgatásához, így a zárak kinyitása kulcs nélkül nem okozott neki gondot. Úgy akartak betörni a lakásába, hogy ne tegyenek kárt semmiben, és legfőképpen, ne keltsenek feltűnést.

Sejtették, hogy valószínűleg nem találják majd itt a lányt, így a fő cél az volt, hogy a holmiját átnézzék, és el akartak helyezni egy poloskát a lakásban, mely jelt ad majd nekik, ha mozgást érzékel.

A kis lakás, melyet a címen találtak, egy csendesebb helyen volt, a város keleti részén, közel a Moonlit bárhoz. Egy legfelső emeleti, kis egyszobás kuckó volt ez, tökéletes egy magányos jövevénynek. Egy hatalmas ablaka volt, melyen át a tűzlétrára ki lehetett mászni, és onnan gyönyörködni a város kis utcáinak látványában. A lakás nyugati tájolású volt, a lemenő Nap fénye minden késő délutánon elárasztotta.

Nick és az emberei éppen azokban az órákban értek ide. Mivel keleten voltak, rendkívül elővigyázatosnak kellett lenniük. Nick és Hanna a bejárathoz mentek, Rob a tűzlépcsőnél várt; ha Filie mégis itt lenne, ne menekülhessen arra sem.

Hanna a képessége által ügyesen kinyitotta a kaput, majd a lakás ajtaját is. Csendesek voltak, senkinek sem szúrtak szemet.

Nick számára furcsa érzés volt a lány lakásán lenni, kissé kellemetlen; mégis csak betörtek a személyes terébe. Körbenézett. Olyan benyomása támadt, mintha Filie szelleme ott állt volna mellettük, mintha ő is jelen lett volna.

Látott egy kis ebédlőasztalt balra a fal mellett, az ablak előtt egy kis növényt, és jobbra, az ablak melletti falnál volt az ágy. A falat enyhén kopott, halvány, virágmintás tapéta borította. Az ágy mellől nyílt a gardróbszoba és a mosdó. A bejárattól jobbra egy kis konyhát látott, éppen hogy el lehetett benne férni.

Az ebédlőasztal szinte teljesen be volt terítve papírokkal, közelebb lépett, hogy megvizsgálja őket. Sok kézzel készült kotta volt közötte, úgy nézett ki, talán Filie maga írta őket. Volt még az asztalon pár tized rey készpénz szétszórva, egy marék apró, egy körömlakk, egy fülbevaló és egy gitárpengető. A sötétkék pengetőn keresztben szép nagy aranyszínű betűkkel a következő felirat terült el: FLOWN. Némelyik kottán szintén szerepelt ez a név.

Tovább kutatott. A lakásban itt-ott volt még pár ruhadarab, illetve kotta a földön. Úgy tűnt, a lány nem a rendezettség embere. Az asztal melletti székre hanyagul le volt dobva a Moonlit-báros egyenruhája. Felismerte, hiszen látta már rajta.

*

Filie tudta, hogy veszélyes eljönnie a lakásához, hiszen Eric tudta, hogy itt lakik; talán elmondta a Soudának. Mégis, volt itt pár dolog, amit el akart hozni: a dalai, amiket írt, némi pénz, a hivatalos papírjai, melyeket az ágy alatti tárolóba rejtett el, a lepedők alá.

Egy-két utcával arrébb parkolt le, majd körbenézett. Nem látott semmi gyanúsat, így elindult a ház felé és felsietett a legfelső emeletre. Halk léptekkel surrant az ajtó felé a folyosón, fejében a zúgó gondolatokkal, majd mikor csak néhány méterre volt a bejárattól, megtorpant. Szinte megdermedt a rémülettől, mikor meglátta, hogy az ajtó résnyire nyitva van. Valaki van itt. Bent a lakásában.

A félelemtől elsápadva hallgatózni kezdett; próbálta kideríteni, bent vannak-e még a betolakodói. Ekkor motoszkálásra és lépések hangjaira lett figyelmes. Ijedten hátrálni kezdett, ám a félelem érzése mellett dühös is lett, amiért már az otthonát is elvették tőle. Ezek a valakik, idegenek, felforgatják a dolgait, a személyes holmiját. Mintha áttipornának a lelkén.

A lakáskulcsát szándékosan a földre ejtette, ezután sietve távozott az épületből, de igyekezett a közelben maradni. Elbújt az egyik szomszéd ház mögé az út túloldalán, hogy meglesse, kik lehetnek a betörők. Úgy gondolta, jobb, ha tudja, kik jutottak el az otthonáig. Csak Eric egymaga, vagy más solametek, Souda-tagok? Vagy esetleg maffiózók?

Reszketve lapult a ház mögött.

*

Nick és Hanna végeztek. Mikor kijöttek az ajtón, a férfinak szemet szúrt a kulcs a bejárat közelében a földön. Csodálkozva ráncolta a homlokát,; biztos volt benne, hogy amikor megérkeztek, az még nem volt ott. Felvette, és kipróbálta, illik-e a zárba. Meglepődve vették észre, hogy igen. Összenéztek.

– Hűha! – sóhajtott csodálkozva Hanna.

– Filie itt járt, most az előbb – csodálkozott Nick is, és a kulcsra nézett. Itt hagyta, hogy jelezze, lebuktunk, és el is szalasztottuk. Nem semmi. Játszik velünk? Filie egyre jobban lenyűgözte.

– Nézzünk körül, még biztosan itt van valahol.

– Még ha a közelben is van, rájött, hogy itt vagyunk, nem fogunk a nyomára akadni. Induljunk, de azért tartsuk nyitva a szemünket – mondta, mire Hanna bólintott, és elindultak lefelé.

Kiléptek a kapun, körbenéztek, majd összeszedték Robot is, és elindultak vissza a bázisra.

*

Filie meglepetten vette észre, hogy a Hardwest tagjait látja. Erre egyáltalán nem számított. Azt tartotta a legvalószínűbbnek, hogy a Souda emberei lesznek a betörők, akiket ugyan arcról nem ismert, de bizonyára kilógtak volna az átlagos szomszédai közül.

Elgondolkozott, hogy a Hardwest honnan tudhatja a címét. A neve alapján nem találhatták meg, hacsak… ekkor szörnyű gondolata támadt. Hozzáférnek ilyen adatokhoz is? Rájött, hogy Richard nyilván valahogy lenyomozta az apja kapcsolatai által. Akárhogy is, most majdnem elcsípték. Többé nem jöhet ide. Új hely kell, ahol meghúzhatja magát.

A veszély ellenére, miután látta, hogy a Hardwest emberei odébbállnak, halványan elmosolyodott. A kulcsa által üzenhetett nekik, bár megtalálták az otthonát, ezzel valamilyen szinten visszavágott.

Mindig van, aki melletted áll

Már majdnem este nyolc óra volt. Filie a bérelt autójában ült a keleti kikötőben és Lorit várta. Fogalma sem volt arról, mihez kezdjen, hiszen jelenleg sem munkahelye, sem otthona nem volt. Elgondolkozott, és az autóból szétnézett a kikötőben. Felidézte az utolsó estét, amikor itt voltak. Aznap, amikor megölték Pete-et. Még mindig mélységes szomorúság töltötte el mestere halála miatt. Ő értem jött volna. Tudom.

Egy kis időre lesütötte a szemét, egy apró könnycsepp csordult végig az arcán.

Mikor felnézett, az óceán csillogó hátán megvillant a napfény. Filie a mélykék hullámokba révedt. Volt valami vigasz és megnyugvás a végtelennek tűnő víztömeg morajlásának hallgatásában.

Eszébe jutott, mit ígért meg magának Pete emlékéért. Megfogadta, hogy erős és kitartó lesz, és nem adja majd fel a harcot. Megígérte azt is, hogy nem válik majd gyilkossá. Félelemmel töltötte el a gondolat, hogy Richard már képes arra, hogy felhasználja őt a képességének felerősítésére, így minden erejével azért kell most küzdenie, nehogy újra a Hardwest kezei közé kerüljön. Nagyot sóhajtott. Eszébe jutott, amit Eric mondott neki. Legbelül tudta, hogy igaza van: a ZET valószínűleg nem lesz képes megvédeni őt – látta a csapat megtörtségét, és a félelmet a szemükben.

Ezután arra gondolt, amit Eric Nickről mondott. A szíve nehéz lett. Furcsa volt ma látni a férfit ott, a lakásánál. Rossz érzéssel töltötte el, hogy ilyen könnyen és gyorsan megtalálták az otthonát, mégis volt valami zavarba ejtően kellemes abban, hogy láthatta őt. A fogsága alatt a Hardwest rideg kapitánya megmutatta neki azt az arcát, amit oly’ nagyon rejteget, de azt nem tudta eldönteni, hogy ő mit gondolhat róla. Vajon mi járhat a fejében? Jól éreztem, amit benne láttam, vagy tévedek, és az egész csupán illúzió?

Bárhogy is legyen, túl nagy köztünk a szakadék. Nick a Hardwest kapitánya, a kláné, mellyel harcban állnak. Távol kell tartanod magad tőle – idézte fel Eric intő szavait. Eric, az áruló. A barát, aki elárult minket. Az áruló, aki megmentette az életem.

Lori is megérkezett lassan. Meglátta a barátnőjét az autóban, körbenézett, és miután nem látott semmi gyanúsat, behuppant mellé.

– Filie! Annyira aggódtam érted! – mondta, és finoman megölelte a barátnőjét.

– Lori, el sem hiszed, mennyire örülök, hogy újra láthatlak! – felelte őszinte, megkönnyebbült boldogsággal. – Annyira sajnálom, hogy nem tudtam szólni.

– Már a legrosszabbra gondoltam. Azt hittem, el kellett menned, ahogy mondtad. Mégis, már a rendőrséghez akartam fordulni – mondta aggodalmasan Lori, mire Filie szomorúan lesütötte a szemeit. – Mi történt?

A lány nem is tudta, hol kezdje, vagy hogy egyáltalán hogyan mesélhetné el, miként keveredett bajba, miként bonyolódott bele a solametek harcokkal teli, veszélyes életébe.

– Bántott valaki? – faggatta tovább komoly aggodalommal Lori.

– Nem, vagyis… Jól vagyok, csak… Talán bolondnak fogsz nézni, ha ezt elmondom, de muszáj tudnod, mi az igazság.

Megbízott Loriban annyira, hogy el merje mondani neki a titkot a város különleges erővel bíró lakóiról. Barátnője feszülten figyelte a szavait. – Hallottál már a solametekről? – kérdezte, és barátnője arcát figyelte, aki különös módon korántsem lepődött meg azon, amit hallott.

– Te honnan tudsz róluk? Csak nem azt akarod mondani, hogy…

– De – vágta rá beismerően. – Várjunk csak, te is?

– Nem-nem. Én nem. Viszont az apám egy volt közülük.

Filie hallott a barátnője családját sújtó tragédiáról. A szülei alig három éve haltak meg, de a pontos részleteket nem ismerte.

– Ne haragudj, ha túl messzire megyek a kíváncsiskodással, de volt ennek köze ahhoz, hogy…

– Igen. Az apám solamet-léte okozta a szüleim halálát.

– Istenem… – sóhajtott együttérzően. – Annyira sajnálom.

– Köszönöm. Nincs semmi gond, már elfogadtam, ami történt. Tisztában vagyok azzal, milyen veszélyekkel jár solametnek lenni. Tudom, hogy a klánok háborúznak. De ez minden. Minket Sammel igyekeztek kihagyni ebből a szüleink.

– Azt tudod, hogy apukád melyik klánhoz tartozott?

– Csak azt, hogy a város északi részén kellett élnünk – felelte Lori. Észak… azaz a Riez tagja lehetett – gondolta Filie.

– Will volt apám neve. William Straight.

– Értem. Nos, én kelethez tartozom, nem hallottam még édesapádról, de az északiak tudtommal sokáig kimaradtak a harcokból.

Úgy döntött, még nem mondja el, hogy nemrég egy Rieztag tört az életére.

– Sosem láttam apámat harcolni, nem is tudom, mi volt a képessége.

Filie úgy vélte, Lori apja nagyon jól tette, hogy a gyerekeit kihagyta ebből a világból.

– Én is csak akkor tudtam meg, hogy solamet vagyok, miután a városba költöztem. Nincs még két hónapja sem. Magam is alig akartam elhinni. Amikor kiderült, akkor még nagyon örültem neki, de most úgy tűnik, e miatt a képesség miatt vadásznak rám.

– Jaj, szívem! – mondta megértően Lori. Őszinte aggodalom költözött a szívébe, mert az apja halálához is közvetetten a képessége járult hozzá. – Úgy érted, hogy egy másik klán tagjai fenyegetésben tartanak?

– Igen – bólintott. – Az elmúlt napokban az egyik ilyen klán fogságában voltam. Sikerült megszöknöm, azonban tudom, hogy mindenképpen meg akarnak találni.

– Gazemberek! Már ma reggel járt is nálunk két gyanús alak, egy férfi és egy nő, téged kerestek.

– A fenébe – sóhajtott Filie bosszankodó aggodalommal –, erre számítottam. Sajnos kiszedték belőlem, hol dolgoztam.

– Talán el kéne menekülnöd a városból – vetette fel Lori elgondolkozva. – Életveszélyben vagy.

– Nem lehet. Tudod, még csak ideiglenes papírokkal vagyok itt, de amúgy sem mehetek el, akkor cserbenhagynék sokakat, akik számítanak rám. Meg aztán nincs is hova mennem.

– De mi lesz így veled?

– Kellene egy új hely, ahol dolgozhatok, és ahol nem találnak rám. Valahol a város keleti részén.

– Ne aggódj, ismerek valakit, akinek van egy szórakozóhelye itt keleten, az óceán partján. Nála biztosan kapsz munkát, elintézem – mosolygott Lori, mire Filie hálás szemekkel tekintett rá.

– Nagyon jól hangzik, köszönöm!

– Ha akarod, alhatsz nálam is.

– Nem tudom… félek, hogy veszélybe sodornálak. A legjobb az lenne, ha sosem tudná meg senki, hogy mennyire kedvellek. Nem akarom, hogy Samnek és neked bajod essen – mondta komolyan Filie. – Édesapád okkal hagyott ki titeket ebből a világból, nekem is ezt kell tennem – tette hozzá.

– Értem. De ne aggódj, szerzek neked lakhelyet is – bátorította Lori. – Még ma elmegyünk Arminhoz, ő biztosan segít majd.

– Nagyon köszönöm, jó barát vagy – hálálkodott a lány. – Van még valami, amit meg kell beszélnünk. A Summer Night Show… vészesen közeledik a dátum.

– A koncert? – kérdezett vissza Lori. Ez volt az az esemény, melyre a kis zenekarral készültek, mióta Filie a városba érkezett, és csatlakozott hozzájuk. – A történtek fényében szerintem nem kéne elmenned rá. Le kell mondanunk.

– Igen, sajnálom.

Nagyon veszélyes lett volna egy ilyen nyílt eseményen felbukkannia. Azonban cserben sem akarta hagyni a társait; Lori egyedül nevelte kistestvérét, és az együttes többi tagjának is kellett a pénz.

– Vagy talán mégsem kell lemondani, csak kell találnunk valakit, aki elénekli a dalokat helyettem. Még van annyi idő, hogy megtanulja őket egy másik énekes.

Lori elgondolkozva bólogatott.

– Kerítek valakit, aki vállalná helyetted a fellépést, te addig beszélj a FLOWN-nal. Csak majd hagyd ki a solamet-részt – mosolygott Lori.

– Továbbra is alig hiszem el, hogy te már tudtál erről! Sajnálom, ami a szüleiddel történt – mondta Filie együttérzően.

– Köszönöm. De tudom, hogy a solametek azért nem mind gonoszak – felelte Lori. Filie keserédesen gondolt az általa megismertekre. Nem, valóban nem.

*

Ezután még beszélgettek egy rövid ideig, majd elindultak, hogy munkát szerezzenek Filie-nek Lori ismerőse keleti parti szórakozóhelyén, a CC-ben, azaz a Cyber Cityben.

A hely vezetője, Armin Halim a negyvenes évei elején járt, kedvesen fogadta őket. Szerencsére éppen akadt hely nála egy új pultoslány számára, így Filie másnap már munkába is állhatott. Ezen felül szálláshelyet is tudott adni az épület felső emeletein lévő hotelben, melynek szintén ő volt a tulajdonosa. Végre egy kis szerencse! – Filie szíve kicsit könnyebb lett. Azért nem csak ellenségei vannak a városban. Van, aki mellette áll.

Armin körbevezette őket a helyen, majd megmutatott mindent új alkalmazottjának. A lány figyelmesen hallgatta. Szerette volna, ha a legkisebb mértékben sem okoz csalódást sem neki, sem Lorinak. Hatalmas szívességet tettek neki; viszonozni akarta azzal, hogy ügyes, szorgalmas pultos lesz.

– A nyitvatartásunk mindennap délután négytől hajnali négyig tart. Remélem, ez nem okoz gondot – mondta Armin.

– Egyáltalán nem – felelte Filie mosolyogva. Tökéletes volt ez a munkaidő az ő számára. Nappal majd meghúzza magát a hotelszobában, éjjel pedig dolgozni fog a szórakozóhelyen.

– Remek. Örülök neked, mert szükségünk van most a jó munkaerőre – mondta Armin.

– Én köszönöm a lehetőséget, nagy segítség – felelte a lány.

– Ha bármi gond lenne, itt leszek a közelben, illetve a biztonságiak mindig készenlétben lesznek. Az itt dolgozók biztonsága elsődleges szempont – mondta Armin. Zene volt Filie füleinek, amit hallott. A CC-ben erős biztonsági védelem működött, kamerákkal, fémdetektorokkal és őrökkel, tehát itt nincs mitől tartania, biztonságban lesz.

Új főnöke úgy intézte a dolgokat, hogy hivatalos formában ne legyen nyoma annak, hogy nála dolgozik. Ha Richard hozzá is fér az adataihoz, akkor sem fogják megtalálni.

Miután mindent elrendeztek, Filie kapott egy szobát a hotel legfelső emeletén, elképesztően szép kilátással az óceánra. Ez volt a legszebb szoba, ahol eddig járt, mióta Sun Citybe érkezett – vagy talán azóta, hogy megszületett.

Este lement a bárba, beszélgetett az új kollégáival, és igyekezett minél többet megtudni a helyről. A hangulata magával ragadta: a neonfények, a fényes padló és a hatalmas belső terek, melyeket olykor villódzó hologramok töltöttek be. A felszolgálók egy része android volt, ahogy a legtöbb hasonló helyen. A táncoslányok között pedig akadt néhány, a helyiek által kiborgnak nevezett nő: nekik az idegrendszerükhöz microchipek kapcsolódtak, a testükre pedig gépi implantátumok kerültek.

Számára ez nem volt megszokott: a világukban Sun City volt az egyetlen állam, ahol engedélyezték a kiborgok letelepedését. Ők mind az egyik párhuzamos világból érkeztek, s a legtöbbek számára idegennek, inkább lelketlen gépeknek hatottak. Valójában ugyanolyan hús-vér emberek voltak, csak a chipek révén különleges képességekre tehettek szert, mint például beültetett idegennyelv-ismeret. Igazából nem kevésbé emberek, mint a solametek.

Pulzáló taktusú zene szólt, a pultosok finomabbnál finomabb italokat szolgáltak fel, az óceán illata pedig elárasztotta a helyet. Pont ez kellett most Filie-nek, mert a feje még mindig tele volt zavaros gondolatokkal. A kétségbeesés, a reménytelenség, a félelem és a küzdelemvágy mellett ott volt benne az a zavarba ejtő kettős érzés a Hardwest kapitányával kapcsolatban.

Miközben a CC bárpultjánál üldögélt, üzenete érkezett. Hivatalos értesítő volt az SCSA-ból, hogy ügyintézés céljából 48 órán belül menjen be a mentorához, Josh Wisemanhez. Filie biztosra vette, hogy a végleges papírjai készültek el, és ezért hívják be.

Késő éjjelig a bárban maradt, majd miután már teljesen elhatalmasodott rajta a kimerültség, nyugovóra tért a szép új szálláshelyén.

*

Nick elhagyta a Hardwest bázisát. A levegő nem moccant, síri csend szállt a hűvös, éjszakai dűnékre. A sivatag feletti égboltot ezer és ezer csillag ragyogta be. Izzottak. A tejút a zenitbe húzódott már, onnan ontotta magából a kristályként ragyogó fénypontokat. Ez egy olyan hely, ahol az éjszaka legsötétebb órái a legszebbek – gondolta. Emlékezett rá, hogy Felina valóságos áhítattal kémlelte az itteni égboltot, mikor éjjel értek vissza Desert Hillről. Akkor azt hitte, a DDV miatt beszél összevissza a lélekről meg a solamet képességekről, de mára úgy vélte, egy szava sem volt bolondság. A kettő összefügghet, erről Pete Richardnak is mesélt.

Sun City nyugati felébe tartott. Haza. Fáradtan rogyott le a nappalija kanapéjára. Azóta nem járt itt, hogy a lány a fogságukba került. Az éjszakák többségét alapvetően a bázison töltötte, de most az otthonára vágyott. Bekapcsolta a tévét. Valami tisztítószer reklámja ömlött ki a készülékből, rikácsolással, zajjal töltve meg a lakást. Elkapcsolta. A következő csatornán egy háborús filmet adtak. A harminc évvel ezelőtti káosz idején játszódott, amit az első párhuzamos dimenzió felfedezése okozott.

Egy csatajelenet kellős közepén találta magát: villódzás, fegyverropogás, kiáltások hangja törte meg a nyugalmát. Gyújtsátok rájuk az egész épületet! Az a dimenziókapu nem épülhet meg a városban! Sortűz. Robaj. Sun City polgárai, menjenek haza! – dübörög egy hangosbemondóból. A tömeg skandálni kezd. Gyűlöljük a kiborgokat, megvédjük városunkat! Gyűlöljük a kiborgokat, megvédjük városunkat!

Kikapcsolta a tévét. A feje zsongott. Ezekre a belharcos időkre csak a filmekből emlékezett, ő csupán kisgyermek volt akkor. Azután nem sokkal adták be a szülei a katonai óvodába. Pontosabban eladták. Felvették a pénzt, cserébe Sun City a város védelmét szolgáló harcost képezett a fiukból.

Elfeküdt a kanapén. A hűtő ütemesen zúgott, lelkiismeretesen dolgozott azért, hogy kellő hideget biztosítson a gyomrában. Nick rápillantott. Feleslegesen teszi, nincs benne semmi ehető. Szinte megsajnálta a gépezetet.

Átfordult az ablak felé. Látni lehetett pár csillagot, a város fényei nem nyomták el mindet. A gondolatai ismét Filie-re terelődtek. Szívesen hallgatta volna, ahogy az egykori otthonáról mesél. Azt mondta, ott másmilyen volt az éjszakai égbolt.

A lány lakásánál ma majdnem összefutottak. Vajon mi lett volna, ha ez megtörténik? Ezen gondolkozva merült álomba.

Egy újabb magányos éjszaka jött számára, melyet egy hasonló reggel követett.

Új információs csatorna

A megbeszéltek alapján Morgan még aznap este beszélt Evannel. Tudta, hogy nincs vesztegetni való idejük, így nem is akarta az időt húzni.

– Jól van, Evan Stone, átgondoltam az ajánlatát. Még a héten elintézem, hogy a cége nyerje el a pályázatot, nem jelent majd gondot. De egyvalamit nagyon komolyan kell vennie.

– Mi lenne az?

– Tudni akarok mindent a Hardwestről. Ha valami információt elferdít vagy visszatart, ugrik az üzlet.

– Ez természetes.

– Helyes. Akkor kezdjük is. Azt már tudom, hogy Sebastian Northon ezredes egy katonai támaszpontot biztosított a Hardwest számára, az elhelyezkedését is ismerjük.

– Így igaz, a bázis jól őrzött és erős védelemmel rendelkezik, nem lenne bölcs támadást intézni ellene.

– De Miss Hunt már nincs a Hardwest fogságában, igaz?

Evan lassan bólintott. Ha Morgan nem tud erről, akkor Eric átpártolt a ZET-hez.

– Hogyan jutott ki?

– Megszökött. Kicselezte egyikünket és elkötött egy autót.

Üldözőbe vettük, de Eric Wilson elteleportálta.

Morgan pókerarccal bólintott. Tehát jól sejtette: Eric szépen elárulta a Soudát. Nagyon nem örült a hírnek, de a bizonyosság mindig jobb a bizonytalanságnál.

– Akkor ezek szerint nem a Soudához hozta.

Morgan nem felelt, csak némán gondolkozott egy rövid ideig.

– Végül Richard mennyire jutott vele?

– Meglehetősen sokra. Sikerült elérnie, hogy fel tudja használni Filie képességét. A szökés előtti napon megmutatta a csapatnak is, mire jutott, és… félelmetes volt. A lány több százszorosára erősítette Richard energiamezejét. Egy perc alatt leromboltak egy egész épületet, egy elhagyatott bázist a sivatagban: Desert Hillt.

Morgan szemei akaratlanul is kikerekedtek.

– Hogy érte el ezt?

– A csapatunk egyik tagja egy kutató, kémikus…

– Dr. Francesco Rosso? – szakította félbe Morgan.

Evant meglepte, hogy így ismeri a Hardwest tagjait. Bólintott.

– Ő fejlesztett ki egy szérumot, mely lehetővé tette ezt. A neve SB; azt hiszem, azt jelenti, hogy Lélek-blokkoló, azaz Soul Blocker.

Morgan elgondolkozott. Átfutott az elméjén, milyen jó lenne, ha valahogy szerezhetne ebből az anyagból.

– Van még valami, amit feltétlenül tudnia kell – folytatta Evan. – A Riez is tud a lányról, és nem is akárhonnan.

– A Riez? Honnan?

– Van egy beépített emberük önöknél. A nevét nem tudom, de nagyon sok részletet megosztott velük.

Morgan bosszúsan karba tette a kezét, és dühösebb volt, mint amilyen meglepett. A dél klánja mindig kicsit széthúzott.

– Ti honnan tudtok erről?

– A Riez egyik embere alig két napja betört a bázisunkra: azért jött, hogy végezzen a lánnyal. Nem járt sikerrel, és most a foglyunk. Tőle tudjuk, hogy a Riez a Soudától értesült a lányról.

Evan mesélt még a tuliniumról, a képesség használatát blokkoló karperecről. Morgan figyelmesen hallgatta; ledöbbentette és meg is rémisztette a sok új információ. Most már biztosan tudta: tényleg sokkal jobban jártak így, hogy Eric végül átverte őket, mint ha Filie a Hardwestnél maradt volna. Akár már a mai napon is támadást intézhettek volna ellenük.

– Kedves Evan, nagyon jól tette, hogy eljött hozzám. – Morgan közelebb hajolt az árulóhoz. – Valóban nagyon értékes volt minden információ, amit megosztott velem. Úgy veheti, hogy a cége már el is nyerte a pályázatot. De miért állnánk meg ennyinél? – kérdezte. Tudta ő jól, mivel motiválhat egy pénzre és hatalomra vágyó lelket.

– Mire gondol?

– Sokkal többet tehetek önért és a cégéért annál, hogy csupán egy pályázat elnyerését biztosítsam. Tudom, hogy nem akar kettős játékot játszani, Richardot ismerve ezt meg is értem. Én mindössze annyira kérem, ne vágja el még önmagát tőlem. Itt van a telefonszámom. – Morgan egy névjegykártyát csúsztatott a padon Evan elé. – Ha úgy gondolja, újra tehetek önért valamit, kérem, hívjon fel. Biztos vagyok benne, hogy újra mindkettőnk számára előnyös megegyezésre tudunk majd jutni – mondta Morgan. Evan pár pillanatig habozott, majd eltette a névjegykártyát.

– Azt hiszem, mi jól megértjük egymást, Morgan – kacsintott Evan.

A férfi egyetértőn bólintott, és kezet rázott vele. Nem megértésről volt itt szó, hanem manipulációról egy veszélyes játékban, de az a legtökéletesebb, ha Evan abban a hitben él, hogy ők cinkostársak.

Megtagadott jogok

Filie álmában újra ott járt Measuretownban, az erdőben, és menekült a leánykereskedők elől. Lövések dördültek, hátrahátranézett, de nem jött mögötte senki. Aztán tűnt csak fel neki, hogy van egy pisztoly a kezében. Maga elé emelte, mire vér bugyogott fel a fegyver csövéből. A sűrű, sötét színű folyadék lassan végigcsurgott a pisztoly csövén, majd elérte az ujjait. A bőrén érezte jeges hidegségét. Rémületében elejtette a pisztolyt, és futott tovább. Sötét hideg vette körül, az erdő is eltűnt. A semmi felé menekült.

A következő hajnal csak lassan jött el, de amikor a felkelő Nap fénye elárasztotta a kis hotelszobát, kinyitotta a szemeit. Reszketett, mert újra átélte azt a halálfélelmet, melyet egykori életének utolsó napján érzett.

Az álom szerencsére véget ért, de a harc és menekülés korántsem. Ez volt a második hajnal azóta, hogy Filie sikeresen megszökött a Hardwesttől, és szabad emberként ébredhetett. Már két teljes nap telt el, és ezidő alatt sikerült új lakhelyet és munkát is kapnia.

Eszébe jutott az SCSA-értesítő. Úgy döntött, ma reggel el is megy és felkeresi a mentorát, mivel új ideiglenes papírokat is kérnie kell, miután az előzőeket egykori otthonában hagyta, ahová már nem mert visszamenni. Szépen, elegánsan felöltözött, igyekezett azt a látszatot kelteni, hogy minden rendben.

Óvatos és körültekintő volt útközben, mert a hivatal a város központjában helyezkedett el, ezen a részen pedig mind a négy klán tagjai gyakran megfordultak. Bár tisztában volt vele, milyen rizikós idejönnie, de azt remélte, megkaphatja végre a végleges papírjait, melyek által teljes jogú városlakóvá válna. Több lehetőség is nyílna számára, ráadásul el is hagyhatná Sun Cityt, ha mégis úgy kívánná a helyzet. Nem akarta elhagyni a várost, de megnyugtató lett volna a tudat, hogy ha nem marad más, mégis csak megtehetné.

Gond nélkül odaért az épülethez. Áthajtott a sorompón, leparkolt, majd kiszállt az autóból. Körbenézett, és vett egy nagy levegőt. Itt kezdődött minden. Alig két hónapja járt itt először, mégis, mintha évek teltek volna el azóta.

Nem merült el a gondolkodásban, inkább felsietett az SCSA lépcsőjén, és kért egy sorszámot. Épp hogy csak megkapta a kis papírt, Josh már fogadta is, pedig lettek volna még előtte ketten. Mikor belépett hozzá, látta, hogy valami nem stimmel. Azon felül, hogy tulajdonképpen soron kívül behívták, mentora arcán is aggodalom ült.

– Üdv, Josh – köszönt Filie kissé bizonytalanul. A férfi egy kedves mosollyal válaszolt a köszöntésre, de ezután azonnal visszatért az arcára az aggodalom.

– Jó, hogy látlak. Sajnos, úgy látom, van egy kis gond.

– Micsoda? – sápadt el a lány.

– Egyszer már jóváhagyták az engedélyeidet, azonban alig két napja mégis visszavonták őket.

– De mi a gond? Miért?

– Azt nem lehet tudni. Nem küldtek indoklást. Nagyon magasról jött a módosítás, ennél az állapotnál már legalább egy ezredesi rang kell hozzá – mondta, miközben Filie arcát fürkészte. Gondterhelt szomorúságot olvasott le róla. – Történt valami rendellenes mostanában?

A lány nagyot nyelt, hiszen rengeteg dolog történt, ezekről mégsem beszélhetett volna Joshnak, még a végén azt hinné, elment az esze.

– Öhm, nem… nem történt semmi érdekes – hebegte.

Elég átlátszó volt; a nyomozó egyből tudta, hogy valami gond van, és emlékezett arra is, hogy Nick érdeklődött nála a lányról. Nagyon remélte, hogy legjobb barátjának nincs köze az ügyhöz, mégis rossz érzése támadt. Ő ismerte a titkos életét, és most hirtelen az a gondolat futott át az elméjén, hogy talán mégsem pusztán romantikus szándékok miatt érdeklődött. Filie, bár sejtette, nem lehetett biztos abban, hogy a Hardwest áll az engedélyek megtagadása mögött, mert azt gondolta, nem tudják róla, hogy a tanúvédelem hozta ide.

– Megpróbálom tisztázni az ügyet. Talán csak félreértés lesz.

– És ha mégsem?

Filie rémült pillantásokat vetett mentorára.

– Akkor sem eshet bajod, az SCSA védelmében állsz.

– De ugye biztos, hogy nem a Viveanno talált rám?

– Biztos, arról értesítettek volna. Csak annyit írtak, hogy „Határozatlan ideig megtagadva” – idézte fel az értesítés szövegét. – Ne aggódj, mindenképpen utánajárok, és meg fogod kapni az engedélyeket.

– Nagyon köszönöm – felelte Filie még mindig elszorult torokkal.

Josh elég tapasztalt szakember volt ahhoz, hogy tudja, az „utánajárást” éppenséggel a mentoráltjánál kell kezdenie.

– Biztos nincs semmi baj? Nincsen semmilyen sejtésed arról, mi állhat a háttérben? – puhatolózott. A hasonló esetek többségében a veszélyeztetett fél tudott valamiről, csak nem mert róla beszélni. – Láttam, a munkahelyedet is otthagytad, és a lakásodat sem bérled már.

Filie tisztában volt vele, hogy Josh sejt valamit. Már pusztán ezekből a jelekből egyértelmű volt, hogy van valami baj, és amúgy sem sikerült jól megjátszania, hogy minden rendben, de hát mit mondhatott volna? Hogy három dühös klánnyi solamet vadászik rá? Hogy a szuperképessége miatt ugyanennyien vannak most halálos veszélyben? Mesélje el, hogyan ölte meg majdnem valaki, aki szinte fénysebességgel képes mozogni, és hogyan mentette meg egy másik solamet, aki tud teleportálni? Nem-nem… Ez egyértelműen képtelenség lett volna. Filie tudta, a hatóságokhoz nem fordulhat.

– Igen, váltottam, találtam munkát egy szórakozóhelyen, ott szállást is kapok, és így jobban kijövök.

Ez végül is logikusan hangzott, de Josh nem hagyta annyiban.

– Ha segítségre van szükséged, hozzám fordulhatsz, ugye tudod? Bármivel kapcsolatban. Bármivel… – hangsúlyozta a szót, és mélyen Filie szemébe nézett.

A lány egy rövid ideig csak tördelte a kezét, de végül úgy döntött, nem szabad beszélnie. Nem hinne neki, és ha mégis, a Hardwesttől és a többi klántól úgysem tudná megvédeni.

– Igen, tudom, nagyon köszönöm.

– Ha úgy érzed, veszélyben vagy, mindenképp szólj róla, Filie! Akkor is, ha csak apróságnak tűnik valami. Ez mindkettőnk érdeke – nógatta Josh komoly arckifejezéssel.

– Rendben leszek – felelte a lány kissé feszengve. – Egyelőre úgysem szerettem volna elhagyni a várost, nincs nagy jelentősége, hogy ideiglenes papírokkal éljek tovább, amíg el nem rendeződik az ügy – mondta a lány, és próbált őszintén mosolyogni.

– Jól van – engedte el a dolgot a nyomozó. Filie közreműködése nélkül kell kiderítenie, mi történik. – De azért vigyázz az ilyen szórakozóhelyekkel, sok a veszélyes alak.

Ha tudná, hogy épp azért mentem oda, hogy elrejtőzzek a valódi veszélyes alakok elől. – Persze, vigyázok magamra.

– Jól van, hívlak, ha sikerült kiderítenem valamit, de bárhogy is alakuljon, kérlek, gyere vissza két hét múlva, és akkor kitaláljuk, mi legyen.

– Úgy lesz, nagyon köszönöm! Volna még valami: a költözés során elvesztek a papírjaim. Szükségem lenne újakra.

– Elvesztek? Azokra a szemed világánál is jobban kéne vigyáznod! Ha nem tudod magadat igazolni, ki is toloncolhatnak – intette Josh.

A lány csak most érezte meg a tette súlyát. Egyszerűen otthagyott mindent a lakásában. Szégyenkezve lesütötte a szemét. Felelőtlensége miatt erős fejfájást okoz a mentorának, és bajt önmagának. Viszon semmiképpen nem akart visszamerészkedni oda, úgy csak még nagyobb veszélynek tette volna ki magát.

– Értem, ezentúl így lesz! – ígérte magabiztosan.

Josh gondterhelten ingatta a fejét, és újra kinyomtatta az ideiglenes engedélyeket.

– Jól van, tessék – nyomta a lány kezébe a papírköteget. – Akkor legkésőbb két hét, és találkozunk, addig hívhatsz bármikor, ha probléma adódna. Én pedig jelzem, amint tudok valamit. De ígérd meg, hogy ezentúl még jobban vigyázol magadra!

– Ígérem! – húzta ki magát a lány.

Elköszönt, és elindult kifelé. Ez a beszélgetés nem éppen úgy sikerült, ahogy ő várta. Mégsem mennek a dolgok olyan egyszerűen. Két hét nagyon hosszú időnek tűnt, nem lehetett biztos abban, hogy még szabad lesz ennyi idő múlva – vagy hogy egyáltalán életben lesz-e még.

Miután a lány elhagyta a hivatal épületét, egyből elindult, hogy az együttessel találkozzon a város keleti részében. Bár a ZET-tagok is vártak rá, arról volt szó, hogy gyakorolnak, de ő kibújt a mai találkozó alól. El kell mondanom a FLOWN-nak, hogy nem fogok tudni fellépni, ezt nem lehet halogatni.

Útközben azon elmélkedett, vajon miért is vonhatták vissza az engedélyeit. Szinte biztos volt abban, hogy a Hardwest intézte el. Rossz érzés volt, hogy ilyen messzire elér a kezük. Josh azt mondta, ezredesi rang kellett ahhoz, hogy megtagadják tőle a papírokat. Ez a bizonyos ezredes talán Richard apja lehetett.

Az engedélyek megvonása azt jelentette, hogy továbbra sem hagyhatta el a várost. Végül arra jutott, nem is számít, hiszen hova menne? Oda nem mehet vissza soha többé, ahonnan jött. Egy másik ismeretlen helyen meg szintén veszélyes lenne egyedül. Itt legalább vannak, akik segítik. De nem ez volt a fő oka, amiért nem akart elmenni. Ha azt tenné, akkor cserbenhagyná a csapatát, és főleg Pete emlékét. Pete halála nem lehet, hogy feleslegessé váljon. Ő azt tanította, hogy sose futamodjon meg, nézzen szembe a sorsával. Ráadásul abban is igaza volt, hogy ahogy a képessége kiteljesedett rajta, a lelke, a lénye is megváltozott. Küzdeni akart, és a nagyobb veszély csak még erősebb harcra késztette. Ha elmenekülne, elbukna, mert feladta, ráadásul a csapatát komoly veszélybe sodorná. Nem! Akárhogy is, Filie tudta, nem hagyná itt a várost, akkor sem, ha megtehetné. Nem bírna megfutamodni.

*

Az együttes tagjai boldogan fogadták, bár az elkeserítette őket, hogy lemondta a fellépést. Lori viszont már két új énekesjelöltet is be tudott mutatni a FLOWN-nak, így az eseményt nem kellett törölniük.

A kitűzött dátum július 11. este kilenc óra volt, a helyszín egy jazzklub, közel az óceánhoz. Az este egy hosszabb programsorozathoz, a Summer Night Show-hoz tartozott, mely minden évben a nyári hónapokban látta el zenével Sun City jazzkedvelő lakosait, Lori apjának halála óta a lánya szervezésében.

A tagok elhatározták, hogy mostantól mindennap gyakorolni fognak, hogy a beugrós énekesük meg tudja tanulni az összes dalt.

Miután mindent megbeszéltek az együttessel, a lány dolgozni indult. A kis fekete-fehér Revellával a CC felé tartott. Az egyik kereszteződésnél elsőbbséget kellett adnia a szemből érkező járműveknek, ezért megállt, majd gyomra összerándult, mikor meglátta, milyen autó érkezik az út másik oldaláról. Egy szép, kék Tesla volt, épp olyan, mint Nick autója. A szíve kihagyott egy ütemet, és egyből leverte a víz. Innen hova menekülhetne, ha ő az? A kocsiban bezárva érezte magát. Hunyorogva próbálta kilesni, ki ül a volánnál, de a szélvédő tükröződése elrejtette előle az illetőt. És ha ő lát engem? – futott végig a hideg rémület a hátán. Legszívesebben egybeolvadt volna az üléssel.

Ám mikor az autó közelebb ért, látta, hogy más a rendszáma. Nem Nick volt az.

Egyszerre tapasztalt megkönnyebbülést és csalódottságot. A szíve mélyén örült volna, ha újra láthatja őt, de emlékeztette magát, mire jutott tegnap a kikötőben. Túl nagy köztük a szakadék. El kell felejtenem Nicket, és távol maradni tőle. Elszomorodott, ahogy ez eszébe jutott. A történtek ellenére mintha kialakult volna köztük valami. Valami erős és értékes. Nehezére esett elfogadni, hogy ez a furcsa kapocs a semmibe vesszen, már ha egyáltalán tényleg létezett. Talán az egész csak illúzió volt – gondolta szomorúan.

Úgy elmélyült a gondolataiban, hogy észre sem vette: az út szabaddá vált. Végül a mögötte álló autós rádudált, mire feleszmélt, majd folytatta az utat a CC-be. Odaérve az első dolga volt, hogy az ágyneműtartóba rejtse a papírjait.

*

A munka jólesett neki. A hangos zene, a tömeg és a fények, a sok tennivaló rendesen lefoglalta. A műszak ugyan hosszú volt, de nem bánta, addig sem kellett a problémáival foglalkoznia.

Hajnalban, zárás után még felment a hotel tetejére. Volt itt egy kis tetőterasz, innen csodálatos kilátás nyílt mind a városra, mind az óceánra. A Nap már majdnem felkelt, bíborvörösre festette a látóhatárt. Filie gyönyörködve nézte a lassan ébredező várost.

Kezdett körvonalazódni, hogyan fognak telni a napjai, miközben bujdosik a klánok elől. Délutántól hajnalig dolgozni fog a bárban, napközben a hotelben húzza majd meg magát, vagy a ZET-hez megy gyakorolni Bill és JJ segítségével. Ezen kívül pedig, amikor csak tud, az együttessel is próbálnak majd, és segít az új énekesnek.