Linda Boström Knausgård

A Helios-katasztrófa

részlet

Budapest, 2022

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:
Linda Boström Knausgård: Helioskatastrofen.
Modernista, Stockholm, Sweden

Copyright © Linda Boström Knausgård, 2013
Published by agreement with Copenhagen Literary Agency ApS, Copenhagen.
Hungarian edition published by arrangement with Agentia Literara Livia Stoia.

Köszönjük a Swedish Arts Council anyagi támogatását, melyet a fordítás elkészítéséhez nyújtott.

Hungarian translation © Papolczy Péter, 2021
Hungarian edition © Jaffa Kiadó, 2021
Minden jog fenntartva!

Borítókép © Anna Buczek/Trevillion Images

Fordította: Papolczy Péter
Borítóterv Hegyi Péter
Felelős szerkesztő Schultz Judit
Felelős kiadó: Rados Richárd

ISBN 978 963 475 674 3
Jaffa Kiadó • www.jaffa.hu

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Első rész

Apától születek. Kettéhasítom a fejét. Egy pillanat erejéig, mely hosszú, mint az élet maga, állunk egymással szemben, és farkasszemet nézünk. Te vagy az apám, mondom neki a szememmel. Az apám. Az apám áll előttem a padlón egy vértócsa közepén. A zoknija vörösre színeződik, ahogy mohón issza magába. Az elnyűtt parketta beszívja a vért, és én arra gondolok: az apám szeme zöld, mint az enyém.

Ezt meg honnan tudom a születésemkor? Hogy a szemem zöld, akár a tenger.

Rám néz. Nézi csillogó páncélomat. Megemeli a kezét. Megérinti az arcomat. Én is megemelem a kezemet, és megfogom az övét. Nekidőlök. A karjába zár. Együtt sírunk. Meleg, sós könny és takony folyik le az arcomon. Másra sem vágyom, mint állni itt együtt az apámmal, érezni testének melegét, hallgatni a szívverését. Van egy apám. Az apám lánya vagyok. Ezek a szavak harangkongásokként szólnak bennem ebben a pillanatban.

Utána felüvölt.

Az üvöltése mindent szétszaggat. Soha többé nem leszek a közelében. Soha többé nem dönthetem a fejemet a mellkasának. Csak az imént találkoztunk, és azonnal búcsút kell vennünk. Megajándékozott az élettel, ennyit tehetett értem. Az üvöltése összeszorítja az ajkamat, amely legszívesebben rákiáltana, hogy hagyja abba. Megrémisztesz, formálódik a szó a számon belül. Fáj a halántékom. Minden szeretet haraggá változik a mellkasomban.

Mennyire üvölt, gondolom, és szeretném rögvest átdöfni a szívét a lándzsámmal, hogy véget vessek ennek. Félek. Csak egy gyerek vagyok.

Nem hagyja abba az üvöltést. Fogja a fejét. Erős kézzel szorítja, mint aki össze akarja zárni azt, ami szétnyílt.

Leveszem a páncélt, és elrejtem a lándzsát a konyhai padban. A sisakot magamon tartom, amikor először kilépek a világba. Tizenkét évesen bukkanok fel az északi faluban.

Mezítláb caplatok a hóban. Nem jutok messzire. Egy meztelen kislány, aranysisakkal a fején. Azonkívül sokan látták a mentőt, amely az apámért jött, miután a szomszédban élő házaspár futott megnézni, mi történt. Az üvöltés messzire elhallatszott. És a szomszédok, akik megláttak engem az apám nappalijának padlóján, kíváncsiak voltak. Eddig rejtegettek engem? Ki vagyok? Egy gyerek, akit eddig senki nem látott. Hol vannak a szüleim?

Zűrzavar volt. Mit mondhattam volna?

Tartalom

Első rész

Második rész

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Noto Serif – Apache License 2.0
Zilla Slab – Apache License 2.0