Ember és AI

sci-fi antológia

R. Harbinger: Installált szikra

(részlet)

(...)

Miután átvergődtem a tüntetőkön, összefutottam Ninával az előtérben. Széles mosollyal fogadott.

– Szia, Marco! Mindenki az új ügyedről beszél.

– Szia. – Visszafogottan biccentettem. Nina irodistaként nem rendelkezett implantátummal, de hozzá is ugyanúgy eljutottak a hírek. – Igen, meglehetősen fura eset.

– Ugyan már! – legyintett. – Te rendelkezel a legjobb statisztikával. Ha valaki meg tudja oldani az ügyet, az te vagy!

– Köszönöm. – Bólintottam, majd tereltem: – Ha nem haragszol, mennem kell. A kapitány már vár rám.

Elköszöntünk, azután beszálltam a felvonóba, és megadtam az emeletet Cerebrón keresztül. Felsóhajtottam a lágy zene hallgatása közben. Nem volt különösebb bajom Ninával, csak szerettem minimumra fogni a közelében töltött időt. Együtt jártunk az akadémián, és ő még mindig szerelmes volt belém. Azt hittem, továbblépett, mikor összeházasodtunk Teresával, de a válás óta valósággal körüludvarolt.

A lifttől egyenesen Cortes kapitány irodájába mentem, és ő azonnal hellyel kínált.

– Egy pillanat – mondta. Figyeltem, milyen sebesen jár a szeme. Cerebro szerint három egész huszonhat század másodperccel később a kapitány rám pillantott, majd felsóhajtott. – Ezek a nyári szabadságolások kikészítenek. Most hagytam jóvá a fél osztály igényét, és átszerveztem a bent maradó tizenhét nyomozó beosztását.

Lecsekkoltam. Cortes arra is figyelt, hogy meglegyen a kért szabad hétvégém.

Kedveltem a kapitányt a régimódi stílusa miatt, amiért ósdi módon a száját használta beszédre. Még egy mobilt is tartott magánál, hogy azon át beszélgessen a feleségével, pedig a Cer-linkek visszafelé kompatibilisek voltak a régi készülékekkel.

– Na, lássuk – folytatta. – Olvastam a jelentésedet, és utánanéztem az Instant Fiatalságnak is. Meg kell fontolnunk, milyen irányba visszük el a következtetéseinket. Tudod jól, sokan hogyan viszonyulnak a gépek és emberek fúziójához. Ha bejelentjük, hogy valaki egy Szikrával gyilkolt, annak súlyos következményei lehetnek. A feletteseim is olvasták a jelentést, és máris nyomást gyakorolnak ránk, hogy göngyölítsük fel az ügyet minél gyorsabban, mert súlyos politikai visszhangra számítanak.

– Elvileg egy mesterséges intelligencia nem gyilkolhat – bólintottam –, pedig mennyi film szólt erről régen, nem igaz?

– Persze, persze – emelte fel a kezét Cortes. – De más a filmek világa, mint végezni egy bársonyos bőrre áhítozó nővel, ahol egy Szikra a gyilkos fegyver.

Nem hiába nevezték a mesterséges intelligenciákat Szikráknak a szlengben. Sokan isteni szikraként tekintettek rájuk, akár a tűzre, amit Prometheus hozott el az emberiségnek.

– Igyekszem, ahogy tudok. – Magamban azért morogtam kicsit. Amióta az eszemet tudtam, életeket akartam menteni, ezért felpaprikázott a gondolat, hogy sürgetnek.

– Igyekezz jobban, mert újabb rossz hírt kaptunk az informatikai részlegtől.

Ahogy kimondta, én is megkaptam az e-mailt. Azonnal elolvastam, és az a kifejezés, miszerint beleborzong, mint kiber-maca a folyékony nitrogénbe, értelmét nyerte.

– Azt a kurva! – bukott ki belőlem.

A jelentés szerint a kapszulát tényleg egy MI piszkálta meg. Sikerült feltörnie az Instant Fiatalság tűzfalait, és megváltoztatta a tachionok áramlását, amivel megöregítette Ms. Marint. Sikerült visszakövetni az IP-t három kontinensen, konzorciumok során, szerverek hadán keresztül egy internetes csomópontig, ahol elvesztették a nyomát. Csak az azonosítója első két száma akadt fenn a rostán.

– Bizony – folytatta Cortes –. Az azonosító szerint ez egy rendőrségi szoftver. Várj egy kicsit, most hív az elnökasszony.

Cerebro-egységekkel csak bizonyos pozícióban dolgozó tűzoltók, mentők, orvosok és rendőrök rendelkeztek úgymond „munkaeszközként”. Ezen túl csak a tehetősebbek engedhették meg a beépített mesterséges értelmeket. A mindennapos használattól még évekre jártunk, ezért sokan tüntettek ellene, de még többen akartak részesülni az áldásból. Ha kibukik egy olyan fiaskó, amelyben egy rendőr visszaél a Cerebrójával, az ellenzők és pártolók aránya drasztikusan megváltozhat. Ettől rettegtek a politikusok.

– A hülye ribanc! – csapott az asztalra Cortes, amitől összerezdültem. Bármiről is társalogtak az elmúlt kettő egész nyolc tized másodpercben, komoly lehetett. – Kaptunk negyvennyolc órát, hogy felgöngyölítsük az ügyet.

– Mi van?! – hökkentem meg, mert már sejtettem, hogy estére mégsem dugjuk rács mögé az elkövetőt.

– Az elnökasszony meg akarja előzni a szivárogtatást. Szerintem nem riad vissza az eltussolástól sem, ha nem megfelelő eredményeket mutatunk fel. Két napod van megoldani a rejtélyt, Marco, különben szétrúgják a seggünket. Sajnálom.

Széttártam a karomat, és azt mondtam: – Ilyen egy tökéletes csütörtök!

(...)