Rejtő Jenő

Halálsziget

Kiadó: Adamo Books Kft.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2022

EPUB ISBN: 978-963-387-237-6

MOBI ISBN: 978-963-387-238-3

Tartalomjegyzék

1. Szuez

2. Colombo

3. Szingapúr

4. Batávia

5. Borneó

6. A dzsungel

7. A kampong

8. Gumi

9. Balik-Papan

10. Alibi

11. Hódítás

Szuez

Alkonyodott. A Hakone-Maru lassú siklással elhagyta Port-Said fehér terméskő gátjait, és megkezdte útját a Szuezi-csatornában. A közeli part felől rózsaszínű visszfénybe burkolt porfátylak lengtek a sivár afrikai táj felett. A fátylak mögött, mintegy sejtelmesen, tevék és arabok iparkodtak valamerre.

A Hakone-Maru tizenötezer tonnás, aránylag kis japán gőzös volt. Nápolyból indult Colombóba, japán legénységgel és európai utasokkal a fedélzetén.

Egy 30-35 év körüli fiatalember a korlátnak támaszkodva merengett az alkonyi izzás mögött bizonytalanodó afrikai partok felé. Az a szorongással vegyes lelkesedés izgatta belülről, amely minden európait elfog, ha a trópusok felé utazik.

Ez a fiatalember, akit Walter Lindaunak neveztek, hallei születésű, német gyakorló orvos volt. Nyugodtan a hajó korlátjának dőlt és békésen utazott az éjszakában. A Szuezi-csatorna kezdetén és kétoldalt, mintha egy százhatvanegy kilométer hosszú nyári vendéglő terasza lenne, a csatorna partjait vörös, zöld és topáz-színű villanykörték világították meg párhuzamos sorokban.

Ezek a különböző színű lámpák tarka hunyorgással jelezték a mögöttük és előttük haladó hajókat.

A fiatalember nézte a játékos, sokszínű fényeket. Lent mélyen sustorgott a víz a hajó bordája mentén, és a szállongó afrikai por puhán érintette az arcát. Biztatónak látta a dolgokat, a trópus érdekes és kellemes. Az óriási távolság ijesztő arányát enyhítette benne az a tudat, hogy biztos állásba megy Batáviába.

…A színes lámpák csak hunyorogtak a csendes éjszakában. Bizonyára már számtalanszor hunyorogtak ugyanígy, egyformán és felváltva hasonló utasok és hasonló gondolatok mentén. Talán, ha hunyorgás helyett beszélni tudtak volna, akkor dr. Lindau nyomban visszafordul a mesés lehetőségek elől.

*

Lindau az Első Holland Cukorfinomító akceptáló levelével a zsebében utazott Batáviába, hogy mint orvos, a vállalat szolgálatába lépjen. Azok közé a hirtelen lelkesedő, de alapjában véve energiátlan emberek közé tartozott, akik mindig és mindenben bíznak, minden kezdetért fanatikus tűzzel lobognak, és minden huzamosabb cselekvésben nélkülözik az energiát.

A történet, amely most jávai útjára indította, még az egyetemen kezdődött, a hallei gőgös és ócska Alma Materben. Itt szövődött ugyanis barátság Hirten Péter és Lindau között. Hogy micsoda lélektani rejtélyek, vagy még inkább sejtjeinkben lappangó biológiai őstörvények tették lehetővé, hogy Walter Lindau, az egyetem notórius lumpja és Hirten Péter, a szorgalmas, komoly nyelvész legjobb barátok lettek, ez éppen olyan megoldhatatlan rejtély még e pillanatban, mint az elektromosság. Belülről egy jégfal választotta el őket egymástól egyéniségüknél fogva örökre, és mégis, idejük legnagyobb részét egymással töltötték. Sohasem tudtak tegeződni és sohasem voltak vidám, meghitt perceik, inkább leszögezték egymás előtt tárgyilagos beszélgetésekben a dolgokról való véleményüket, amelyek mindig különböztek. A történet valószínűleg közönyösen torkollott volna az élet hétköznapjaiba, ha nem jelentkezik egy lány képében a kiszámíthatatlan sors.

Tulajdonképpen Walter Lindau sorsa volt, de Hirten Péter életében jelentkezett. Helénnek hívták a sorsot, fekete haja volt és vegyészetet tanult. Hirten Péter beleszeretett a rendkívül szép és komoly leányba. Naponta találkoztak az egyetem környéki kis kávémérésben. Péter azt remélte, hogy a barátság szerelemmé fog fejlődni a leányban, és talán így is történt volna, ha az említett kávémérésben egy napon nem jelenik meg Walter. De Walter megjelent. Kissé gondozatlanul, de jókedvűen. Szintén az emberi természet misztériumaihoz tartozik az a csodálatos tény, hogy Helén a két fiatalember közül Walterbe lett szerelmes.

Hirten Péter némi iróniával vette tudomásul az eseményeket, halálra sebzett férfihiúsággal, amely épp az ilyen látszólag szerény és külsőségeket megvető emberekben teng túl. Egy napon fogta a holmiját és otthagyva az utolsó vizsgákat, elutazott. Néhány hónap múlva Ausztráliából írt egy lapot Helénnek.

*

Walter orvos lett, praktizálni kezdett és elhatározták Helénnel, hogy ha egzisztenciájuk kissé megerősödik, egybekelnek. De múltak a hónapok, és a kis orvosi rendelőben csak gyéren jelentek meg a páciensek, ellenben állandó látogató lett a szegénység, a gond és a kilátástalanság.

Egy poros, fülledt nyári vasárnapon az Unter den Linden egyik kávéházában ültek, amikor megpillantották Hirten Pétert. Már két éve nem látták. Napbarnítottan, soványan és nagyon választékosan öltözve lépett a helyiségbe. Mikor felismerte őket, az asztalukhoz jött és leült melléjük.

– Maguk már megházasodtak? – kérdezte azonnal.

– Még nem…

– Mit csinál maga a gyarmatokon? – kérdezte Helén.

– Tolmács vagyok – felelte rövid gondolkozás után, nyilván nem őszintén. – Jelenleg Jáván élek.

– Ha tud valamit – mondta Walter –, ami esetleg nekem megfelel, orvosi állás, vagy bármi más, gondoljon rám. Azt hiszem, ott a gyarmatokon különb lehetőségek vannak, mint nálunk.

– Igen, persze a gyarmatokon… – mondta Péter és elgondolkozott. Aztán, mintha hirtelen eszébe jutna, hozzátette: – …és maga tudna dolgozni? – valami végtelen lekicsinylés nyilvánult meg a hangjában.

– Igen – felelte Walter, elpirult és Helénre nézett. – Sokat.

– Azt hiszem, rövidesen teljesíthetem az óhaját.

– Nagyon hálás lennék…

E beszélgetés után egy hónappal Walter levelet kapott Jáváról, amelyben az Első Hollandi Cukorfinomító meghívja Batáviába a tisztviselőtelep orvosának, előnyös feltételekkel. Hirten Péter garanciájára küldtek egy Batáviáig szóló kombinált jegyet. Mellékelve Péter írt néhány kedves sort, amelyben sok szerencsét kíván Walternak. Természetesen továbbra is szívesen fog rendelkezésére állni. Ha megérkezik, keresse fel Weltevredenben, címe: Hotel Karbau…

*

…A zöld és vörös körték hunyorognak a távoli hajók és kikötők fényüzeneteinek szüntelen telegráfritmusában és az afrikai por folytonosan szállong az egyre hűlő trópusi éjszakában…

Colombo

A Vörös-tenger bejáratánál átlépte a hajó a trópusra vezető valóság kapuját. Jobbról és balról kopár terület fogja közre a legkisebb és legkomiszabb tengert. A sziklás, sívóhomokos területeken nincs kipárolgás, tehát eső sincs. A nap bántóan izzik az égen, és a közbeékelt tengert a szegélyező afrikai és ázsiai sivatagok maximális hőkisugárzásai minden akadály nélkül perzselik. A hajón elviselhetetlen forróság van, az összes szüntelenül működő úgynevezett „punka” dacára. A punkák fából készült ventillátorok, és működés közben bántóan morajlanak. Az indiai monszun, anélkül, hogy lehűtené a levegőt, a hajóval azonos irányban haladó, lassú, nagy hullámverést hoz magával. Nyögés, rosszullét, lankadtság és betegség tölti be a Hakone-Marut.

Adenben már nem hagyta el a kabinját Lindau. Itt megszűnt a hullámverés, a forróság is tűrhetőbb lett, de Walter már megkapta a „vörös kutyát”, azt a viszketegséget, amellyel az európaiak forró klímához nem szokott vére védekezik az éghajlat ellen. A védekezés odáig terjed, hogy az alkalmazkodni kívánó vér kilöki magából a felesleges mennyiségű nagyon is aktív vörös sejteket: furunkulusok és gennyes hólyagok alakjában. Az elpuhult Lindau égő, viszkető, sebes testtel, émelyegve és vergődve, naponta ezerszer megátkozta azt a percet, amikor elindult Berlinből.

Áldott és bölcs az emberi szervezet, amely, mint a jó szülő, ha fenyít, akkor is a gyermek javát akarja: a vörös kutyával átsegíti az utast a trópus első nehézségén.

Lindau már jobban érezte magát, és a jávai letelepedés gondolatával foglalkozott, miközben a trópusi ég mesés csillagpanorámáját nézte. Közvetlen fölötte az óriási fehér Canopus világított holdfényszerűen terebélyes izzással és a Tejút mélyéről lassan, egyre feljebb emelkedett a Dél Keresztje…

De mi az ott a távolban? Új csillag? Hunyorgó, apró fénypontok jelentek meg az ég alján… Nem… ez… mégsem csillag. Lassan kivehetővé váltak a vibráló, sárga fénypontok, végül teljes reális valóságában kibontakozott egy transzparens: