részlet

© Kerber Balázs, 2024

© Jelenkor Kiadó, Budapest, 2024

Minden jog fenntartva

Borítókép © Vadym Ilchenko/Getty Images

Landers

Labda, labda. Fekete járat. Csillagok egy műszerfalon.

Kék híd, kék kötél. Elfelejteni a gömböket, elfelejteni

a nyugtalanító, hosszúkás felhőket, elfelejteni odalent

a vizet, a hullámok hajlatát, áramlatokat és örvényeket,

toronyházak emeleteit, antennákat, az utcák hálóját,

pislogó lámpákat, járdákon a tócsákat, ködös kikötőket,

félszigeteket, jégkontinensek hosszú karjait. Landers

átkelt egy zebrán, nézte a foszladozó csíkokat, az esőt,

hosszan lengő sálak rojtjait, majd a bevásárlóközpont

bágyadt ablaksorát. Mit mondhatnak a hirdetések?

Mit az elsötétített mozitermek, fehér műanyag ülőkék?

Szellős előterek, fotocellás ajtók. Szívószálak, poharak,

a filmvászon szürkéje. Sarokban az összegyűrt, enyhén

ragacsos csomagolás. Landers, liftek, szintek tudója,

markában parányi adóvevőt tartott. Figyelte a sávokat,

torlódó függönyöket. Koktél? Csevejzaj?, suttogta magának.

És minek a falra egy kép? A levegőbe egy átjáró? Hűvös

spirál, hűs derék. Nézőterek és konferenciatermek bánatát

idézte fel; ázott dzsekiket, nedves handoutokat, guruló

tollkupakokat. Régi telefonkönyvekben a vékony papír. Számok,

cégek, nevek. Egy-egy szoba az űrben. Mit meséljek? Valaki hívást

intézett. Hang, szél, téglasor. Fiókban az adat. Fülkék, párnák,

elsuttogott utasítás. Megbicsaklott az asztalon a fény. Maszat, por,

apró elszíneződések. Bokrok az erdőben. Kiömlött a szósz. Gödör

mellett állt meg Landers. Kövek, levelek. Az üveg, az út,

a sár. Halk, fémes beszéd. Kávé, paksaméta. Olvasom, mondom.

Zizegnek a lapok; lágy mikrofonrecsegés. Ki ugrik át a rönkökön?

Kavicsdilemma, hideg határ. Landers eltűnődött.

[Landers énekeiből I.]

Kilépni az ajtón, érezni a szelet, ahogy nyílik; a város

épp olyan, mint ez a reggel. A nagy sietségben egy

dosszié a földre hullik, néhány lap felszáll. Fehér falon

mállik a vakolat. Valaki köszön, de zörög a villamos,

és a szemközti bolt fölött piros tábla villan. Hideg füst?

Kék füst? Még mindig vibrál. Mintha bőrönd gurulna

a betonon, mintha halványodna a hosszú kondenzcsík.

Az utca talán hűvös, hivatali folyosó. Dolga végeztével

egy öltöny suhan. Leesett a toll? Az irattartó nincs itt.

Súrolni kellene, súrolni. A raktárban kiégett az égő.

Dobozba rejtették a nyakkendőket, cipőket. Hol van

a váróterem? Hol a kiskulcs? A távolsági busz rideg

derűje. Csomagok, táskák, sílécek. Mutassuk meg

a megfelelő kört a térképen, beszéljünk most fokokról

és értékekről. Kilépni az ajtón, lemenni a kislépcsőn,

pulóverujjak intenek. Van lehelete a kerekeknek, van

fénye a jelzőlámpáknak. Minden ablak hegykék,

minden felhő lapul. Az állomás szélén vitorla alakú

bódé. Festett vonalak a földön, csizmák emelkednek.

Rebrudys hatalomátvétele. Zene, címer.

Lovak, lépcsősorok. Pálcán a fénynyaláb:

üvegfolyosó. A cipők egyszerre léptek.

Ivókupák koccantak a palotában, szikrák

pattantak az ablakokról. Lassú menet,

bőség. Percek szuronyai, gallérigazítás,

jéghideg kelyhek. Elérték a magas csúcsokat,

a folyók szalagjait, hosszú csövek meredtek

a víz fölé. Elmesélni egy győzelmet, dicsérni

a termek díszeit, vázákat, terítőket. Szólni

erő teljében. A parancs: táborverés. Asztalon

a térkép. Rebrudys zászlók között vonult.

A csillag: ital vagy emlék? Bort tölteni,

kulcsra zárni a cellaajtót, nézni az eget, mint

a birodalom rajzát. Bolygók, építőkövek,

szófordulatok. Rebrudys röppályái. Jogar,

üstököspohár. A láthatár színe, városok

között az út. Ezüstös gombsor: évre év.

[Landers énekeiből II.]

Történetet mesélek, kinézek egy téglafal mögül. Szédülök.

Egyik zsebemben pénztárca, másikban telefon. Lebegő

reggel, cigifüst, orromban kék szél. Nem tudom, ki mit

mond, ki mit sustorog. A kukák, a fülkék. Régi graffitik,

útra kelt műanyag palackok. Minek törődjek most a hűvössel?

Megtörlöm kabátujjammal a számat. Kis pontok remegnek

a levegőben, vörös törmelékek. Ki-kihagy a látásom. Fel, le.

Liftajtó? Titokzatos üvegablak, hajnali lépcsőház, edzőterem

a félhomályban. Labda pattog. Hosszú pad. Összegyűröm

az álmom. Töprengek, elhajítom. Itt járhattam tavaly is.

Akkor inkább délután, nem, este volt, már égtek a lámpák.

Ez a falragasz ismerős. Papírszeletkék, rojtok lengenek;

rajtuk ugyanaz a cégnév, ugyanaz a cím. Irányítószám.

Jobbra az az ajtó. Linóleumon a fénypamacsok, koszfoltok,

élénk, hosszú sávok. Kezemben kilincshideg. Nem kérem

a mappát, és gemkapcsok sem kellenek. Sem nyomtatóhang.

Szemembe férkőzik a villamos, ahogy a megállóba ér. Sárga

nyelv. Megtorpan a beszéd. Az izgalom villan, mint a hó.

Mint egy étlap. Kagylóból a fenyegetés. Recsegő parancs. Cetli

vagy levél? Csusszan. Akkor, éjjel, ott a benzinkútnál. Kis

csoport a shop előtt. Susmus, halk döntés. Éber sisak. Érme.

Chatraat Blavinas bolygókról írt, és vihartölcsérekről,

messzi számokról, tengeri lényekről, hajótestekről. Beszélt

Eyyeryangról, az utazóról, ki kastélyokat emelt lyukacsos

holdakon, és városokat nevezett el, törvénykönyveket alkotott

a telepeseknek. Felhőkarcolók épültek lila földsávokon; csillag

került csillagot. Egy-egy szikra: egy-egy cél. Az ég öltönye, kék

mappa. Az utazó, miközben szél súrolta arcát, megfigyelte az

aszteroidákat, mérlegelte a lehetőségeket, kijelölte az újabb

leszállás helyét, és ivott, néha mély ködök felé tekintett, kezét

a kormányra tette. Elhajolt a fénycsóvák elől. A tornyokat

nézte, egy sugárút fehér egyenesét, a fémkorlátokat, üzleteket.

Felidézte az iramot, repülők szárnyát. Azt mondta: Ha áll már

minden lakóház, ha emberek járnak a körfolyosókon, telnek a poharak,

valami szellő száll be az ablakokon, és döntöttek már minden szabályról,

hosszú vonalakat húztak a táblán, akkor továbbmegyek. Előttem szabad

tér, szabad kavicsok. Leng az azúr füst. Így írt Eyyeryangról

könyvében Blavinas, majd rajzolt néhány furcsa ábrát; fekete

lyukat, gyökjelet, nyúlánk oválisokat. Landers szeme zsongott.

[Landers énekeiből III.]

Ha minden tekintet egy búcsú, akkor rágyújtok, és hátranézek.

Lobogó ponyva, piros sátor, a zenekar szedelőzködik. Cigaretta

indulás előtt. A sodrásban valaki tesz-vesz; mutogat, grimaszol,

kulcsot rejt a belső zsebébe, elsiet a sikátorban, még látom a kalapját.

Hideg perc; Blavinas képletei. Rebrudys trombitái. Mehetnék,

de csak pakolom a dobozokat. Vonalkódok, számok, nedves

kartonfecnik. Elhagyott cipők. Sáros, összegyűrt blokk a betonon.

Kéz jelez, sötét kis bejárat a közelben. Poros asztalnál kupaktanács.

Szilveszteri álom, kuka mellett ébredek. A tégla nem ajtó, csupán

vöröslik. Itt zaj, ott szó, téblábolok a keskeny utcán, számban

pezsgő íze, gyomrom összerándul. Konténerpillanat. Tükör.

Utazás közben a lebbenő szalagok, kék alagút. Aki leszáll, integet.

Eyyeryang, az utazó, egy sziklás bolygón

hívta össze társait. Fölöttük enyhén világított

az égbolt. Ennek a percnek is vége. Kezek

mozdultak nyugodtan, italok csillogtak az asztalon.

Dal szólt, aztán elhallgatott. A szalvétákat vitte

a szél, köpenyek fodrozódtak. Visszaszámlálás?

Nyúltak a felhők, mint az utcák, nagy térben

házfalak derengtek. Nyári nap? Kora tél? Üres

pad. Eyyeryang ivott egy kortyot; mintha intett

volna, de csak fészkelődött. Hátradőlt, előrehajolt,

szakálla mozgott. Kikötő rakodáskor. Szétszórt

kövek. Dátumok, listák, növények és kagylók, sorolta

az utazó. Nem kell észben tartani. Most ülünk, de

mindjárt ködöket látunk, messzi gyűrűket. Spirálokat,

bokrokat, indákat. Nem beszélünk, inkább nézelődünk.

Kávé után a sietség, tornyok után az űr. Ablakból a sürgés.

Papírlapon az esetlegesség: öröm. Eyyeryang

felállt, tett néhány lépést, pálcáját emelte, míg

ettek a többiek. Piros csillag, könnyű zsák, jutott

eszébe. Gombok, oldalszámok, ezt suttogta még.

Kabátok, vitorlák. Bizonytalan lett, visszaült. Könnyű

szédület, közeledő este. Kavics, gyűrődés, maradék.

[Landers énekeiből IV.]

Számok, ajtók; kilincs a könyvben. Chatraat Blavinas tirádái.

Olvasok a metrón, és egy kapaszkodóra nézek. Lifeg. Rosszkedvű.

Megállók maradnak el, bosszantó hirdetések. Fölös szín, fölös felirat.

Reggeli jégkocka. Csukódik az ajtó, fázom. Már azt hittem, értem,

de becsap a mondat. Vagy a számításban a végtelenjel. A történetben

az a piros csillag. Matematika? Gödörben a jelek, eszközök. Ha

most kiszállok, hűvös ülőkék várnak. Friss mozgólépcső. Egyik

lapon egy rakéta tervrajza, a másikon távoli épületek. Mit kezdjek

az egésszel? Nyolc óra van. A kijelzőt bámulom. Ha minden eseményt

összegezni akarnék, vaskos mappákba kéne gyűjtenem. Felírnom

a neveket, személyes adatokat. Werdiewend, Marco, az őrmester… és

Rebrudys. Portrék, pepecselés, részletes leírás. Meg a különc Blavinas

műve. Álmomban a zöld kapualjak. Most fogok bele; újabb huzat jön.

Tartalom

Landers

A pályaudvar

Az intézet

Hold a tornyok felett

[Újév]

Köszönetnyilvánítás

A kötet megvalósításában a szerzőt
a Mastercard – Alkotótárs ösztöndíjprogram támogatta.

Felelős kiadó Nagy Boglárka

A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Szenderák Bence

A szöveget gondozta Hradeczky Moni

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Borítótervező Váraljai Viktória

Tördelte Kaposvári Franciska

ISBN 978 963 518 085 1

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Alegreya SC – SIL Open Font License

EB Garamond – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License