Natalie Anderson

A javíthatatlan

Elizabeth Harbison

Meseország hercegnője

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Natalie Anderson, 2021 – Vinton Kiadó Kft., 2023

A Júlia 779. eredeti címe: Stranded for One Scandalous Week

(Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Magyarra fordította: Bakay Dóra

© Elizabeth Harbison, 2004 – Vinton Kiadó Kft., 2023

A Júlia 780. eredeti címe: The Secret Princess (Harlequin, Mills & Boon Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2009)

Magyarra fordította: Mészáros Éva

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA 779-80. számában, 2023

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-716-3

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2023

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Natalie Anderson

A javíthatatlan

1. FEJEZET

Merle Jordan engedett magának egy kád forró vizet, és bőségesen tett bele habfürdőt is. A palackból, amelyet az imént nyitott ki, pezsgőbuborékok szálltak fel, és ő már alig várta, hogy kipihenhesse ezt a nehéz munkanapot.

Kinyitotta a széles üvegajtót, amely az erkélyre vezetett. A ház teljes hosszában erkély húzódott, amelyről csigalépcső vezetett a medencéhez. A sötétkék éjszakai égbolton fénylő telihold aranyló fénybe vonta az öblöt. Merle meggyújtott egy gyertyát, majd lekapcsolta a villanyt, így a medencét csak a hold világította meg.

Kuncogva kibújt a fehérneműjéből. Még soha nem engedett meg magának ilyen luxust. Mámorító érzés volt. És még meg sem kóstolta a pezsgőt!

Az este még mindig kellemesen meleg volt, és Merle nem tudott tovább ellenállni az illatos fürdőnek. Ahogy bemászott a kádba, a csillogó hab végigsimogatta a testét. Merle mélyebbre merült a vízben, belekortyolt a pezsgőspoharába, és élvezte a gyönyörű táj látványát. Nehéz volt elhinni, hogy ez a fényűző nyaraló teljesen az övé. Ha akarná, a következő hat hétben minden este így fürödhetne.

Igazából nem is nyaraló volt ez, hanem egy óriási villa Waiheke szigetén, amely körülbelül egyórányi hajóútra terült el Aucklandtől, Új-Zéland legnagyobb városától. A sziget luxusvilláiról és gazdag lakóiról volt ismert. A házhoz jól felszerelt borospince, csodálatos úszómedence és pezsgőfürdő is tartozott. Ezenkívül volt itt tornaterem, mozi és bowlingpálya is. Az egész ingatlan gyönyörűen, de elegánsan volt berendezve. A rusztikus deszkapadló hangulatos melegséget kölcsönzött neki, a fehér szín pedig frissességet. A nappaliban a kárpitozott kanapék és a kényelmes fotelek pihenésre csábítottak. A hatalmas ablakokon keresztül sok fény jött be, a zöld növények pedig a természet közelségét csempészték a belső terekbe.

Ez a ház úgy nézett ki, mintha egy lakberendezési magazin lapjairól varázsolták volna ide. Merle-nek még az is tetszett, hogy a szobákban nincsenek személyes tárgyak. Ettől úgy érezte magát, mintha egy nyaralóban lenne, nem pedig úgy, mintha egy idegen magánéletébe hatolna be. A garázsban azonban rengeteg személyes holmi várta, hogy kiválogassa és rendszerezze őket. Azt a feladatot kapta, hogy mindent elrendezzen.

Hihetetlen, hogy egy ilyen gyönyörű villa több mint egy éve üresen áll! De Merle cseppet sem hibáztatta a dúsgazdag tulajdonost a távollétéért, mert így neki legalább egy ideig lesz tető a feje felett.

Kellemes sóhajjal oldalra fordult, és újratöltötte a poharát még egy kis pezsgővel, amelyet az ablakpárkányra tett.

– Helló, édes!

A mély hangtól összerezzent.

– Mondja, mit csinál a fürdőkádamban?

Merle mozdulatlanná dermedt, és döbbenten nézett az ajtófélfához támaszkodó férfira. Az első pillanatban csak a férfi szeme tűnt fel neki. Borostyánszínű volt, és csillogott a gyertyafényben.

Ashton Castle!

Merle megkönnyebbülten kifújta a levegőt, mert azonnal felismerte. Egy fényképen látta a házban, az egyetlen személyes tárgyon. Ash egy évvel ezelőtt örökölte a birtokot az apjától, Hugh-tól, de eddig nem törődött vele, mert mással volt elfoglalva. Köztudottan egyetlen nő sem tudott neki ellenállni, hiszen Ash Castle nemcsak őrülten gazdag volt, hanem átkozottul jóképű is.

Most, hogy a férfi itt állt előtte életnagyságban, Merle alig tudta levenni róla a szemét. Magas volt, jóképű, egyszerűen lenyűgöző. Tátott szájjal és tágra nyílt szemmel bámulta a férfi izmos testét és hihetetlenül vonzó arcát. Tudta, hogy Ash nagymenő, és sok nő bármit megtenne azért, hogy egy éjszakát vele tölthessen.

De Merle nem tartozott közéjük.

Ash a pénzével, a kiváltságaival és a jó megjelenésével könnyen megkaphatott bármit és bárkit, ami viszont arroganciához vezetett. Az, hogy közben átlép-e valamilyen határt, nem érdekelte. Merle jól ismerte az efféle playboyokat. Tinédzserként egyszer belezúgott egybe, és azóta távol tartotta magát az ilyen pasiktól.

De most találkozott mind közül a legrosszabbal!

– Nos? – Ash még mindig őt nézte.

Merle csak most vette észre, hogy még mindig félig kiemelkedik a vízből, így teljesen védtelen.

Olyan gyorsan csusszant vissza a kádba, hogy majdnem elmerült. Kétségbeesetten kalimpált a levegőben, hogy megkapaszkodjon a kád szélében, miközben a lába kicsúszott alóla.

Letörölte a habot az arcáról. Nem tudta megállni, hogy ne bámulja a férfit. A sötétszürke póló, amelyet viselt, kiemelte széles vállát és izmos felsőtestét, a fekete farmer pedig hangsúlyozta hosszú lábát és keskeny csípőjét. Az anyag a combján kissé már fakó volt, így Merle tekintete egyenesen a férfiasságára terelődött. Gyorsan felnézett a pasi markáns arcára – magas arccsont, egyenes, szinte arisztokratikus orr és telt, érzéki száj, amely halvány, de elismerő mosolyra húzódott. És persze ott volt a szeme, amely meleg aranyszínben csillogott.

És a legrosszabb az volt, hogy Merle vonzódott hozzá. Semmit sem tehetett ellene. A teste meglepő reakciója annyira felzaklatta, hogy még azt sem tudta kinyögni: tűnjön el innen!

– Mit keres itt? – kérdezte Ash nyugodtan. Látszólag nem érdekelte a lány meztelensége és az, hogy ijedtében belecsúszott a vízbe.

Merle arca kipirult. Igazából neki kellene megkérdeznie, mit keres itt a férfi. De egy hang sem jött ki a torkán. Azért volt itt, mert Ash féltestvére, Leo Castle felvette erre a munkára, és átengedte neki a házat arra az időre, amíg itt dolgozik. Most, hogy a nagyapja hosszú betegség után meghalt, Merle-nek hatalmas adósságot kellett törlesztenie.

– Valaki ideküldte önt, Miss…?

Merle megvonta a vállát, mert a férfi kissé elbizakodottnak tűnt, és végre megtalálta a hangját.

– Leo Castle.

– Leo bérelte fel magát? – Ashton Castle csodálkozva felvonta a szemöldökét. – Honnan tudta vajon, hogy idejövök? – Aztán halkabbra fogta a hangját. – Pedig tisztában van vele, hogy sosem fekszem le prostituáltakkal.

Merle tagjai hirtelen annyira elzsibbadtak, hogy nem érezte a víz hőmérsékletét. A pasas azt mondta, hogy ő egy prostituált?!

A szíve hevesen vert. Azt hiszi ez a beképzelt hólyag, hogy ő azért van itt, hogy szórakoztassa? Meztelenül várta a fürdőkádban, hogy örömet szerezzen neki?

A megaláztatás, amit érzett, minden boldogságától megfosztotta.

De volt itt egy kis bibi: a helyzetet egyszerre érezte bűnösnek és izgatónak.

– Azt hiszem, itt valami félreértés történt – dadogta.

– Igen. – Ash odasétált hozzá, elvette tőle a pezsgősüveget, és szemérmetlenül bámulta. – De volt már rosszabb is.

Aztán lehajtotta a fejét, és a pezsgősüveget nézegette.

– Jó választás. Kilencszáz dollár palackonként már megteszi.

Merle-nek elállt a lélegzete.

– Mennyi?!

Amikor Ash szemtelen mosolyt villantott rá, a lány szíve majd kiugrott a helyéről.

Hogy lehet valaki ennyire szexi? Csak bámulta a férfit, aki viszonozta a pillantását.

Mély lélegzetet vett, tekintetét az üvegre szegezte, és már sajnálta, hogy felhozta a pincéből.

– Fogalmam sem volt róla. Sajnálom – motyogta zavartan. – Mr. Castle azt mondta, hogy…

– Figyeljen, édes, felőlem akár pezsgőben is fürödhet – szakította félbe Ash szinte unott hangon. De aztán a tekintete a lány vállára siklott, és valami más is felvillant a szemében.

Merle-nek az az őrült gondolata támadt, hogy a férfi elképzeli, ahogy a vízcseppeket nyalogatja le a bőréről. És ő akarta, hogy megtegye! Ő, aki még soha nem engedte, hogy egy férfi megérintse, most hirtelen azt akarta, hogy a világ legnagyobb playboya a nyelvével simogassa a bőrét.

De hogy lehet, hogy még mindig nem tudott kinyögni egy értelmes szót sem?

Ösztönösen mélyebbre süllyedt a vízben. Ezek a gondolatok teljesen helytelenek, és Merle ugyanúgy elborzadt saját magától, mint a férfitól. Mégsem tudta levenni róla a szemét. Úgy bámulta, mintha valami misztikus lény lenne. Hihetetlen, hogy egy pasi a valóságban is ilyen jól nézhet ki…

A levegő hirtelen feszültséggel telt meg. Merle még levegőt venni sem mert, az ember azt hihette volna, hogy a férfi elvarázsolta.

– Mr. Castle felbérelt, hogy válogassam át az apja holmiját – mondta végül. Érezte, hogy közben kipirul az arca.

Ash egy pillanatra megdermedt, aztán óvatosan visszatette az üveget a kád szélére.

– Tessék?

A lány nem vette észre az óvatos villanást a szemében, így bátrabban folytatta.

– Leo Castle vett fel, hogy rendszerezzem az apja holmiját – ismételte meg, kerülve a férfi tekintetét. – Levéltáros vagyok. Három napja érkeztem, és a dobozokban lévő összes iratot át kell néznem.

– És ezért van a fürdőszobámban?

– Nem tudtam, hogy a magáé – válaszolta Merle. – Azt hittem, az egyik vendégszobához tartozik.

A férfi behatóan szemügyre vette.

– Meg kell mondanom, hogy kicsit csalódott vagyok.

Merle tátott szájjal nézett rá. Fel kellene háborodnia, de valami érthetetlen okból kifolyólag hízelgőnek érezte a férfi szavait. Talán a pezsgő jobban hatott rá, mint gondolta.

– Meddig fog itt dolgozni? – kérdezte Ash homlokráncolva.

A lány nyelt egyet.

– Hat hétig. Talán tovább, mert több a tennivaló, mint gyanítottuk.

A férfi levett a polcról egy bolyhos, fehér törölközőt, és a kád szélére terítette.

– Nem tudtam, hogy Leo mit tervez.

– Mr. Castle biztosan azt hitte, hogy senki sem lesz itt ez alatt az idő alatt.

– Általában így is van. – Ash összeszorította a száját. – De talán jobb lenne, ha ezt a beszélgetést odalent folytatnánk. Tíz perc múlva?

A lány döbbenten nézett rá. Nem is akar bocsánatot kérni, amiért prostituáltnak nézte?

A férfi enyhe fejbiccentéssel viszonozta a tekintetét. Aztán pimasz mosolyt villantott rá, amelyben nyoma sem volt a megbánásnak.

– Hacsak nem szeretne inkább itt tárgyalni.

– Természetesen nem – motyogta Merle.

– Nem kell zavarba jönnie. Nekem nincs ezzel az egésszel semmi bajom. – A férfit szórakoztatta, hogy a lány ismét elpirult. – A prostitúció egyébként is legális ebben az országban.

– Tisztában vagyok vele, de én nem vagyok prostituált!

A férfi közönyösen megvonta a vállát.

– Nem hibáztathat azért, mert ezt hittem. A hangulat tökéletes volt: gyertya, pezsgő, és úgy helyezkedett el, hogy a lehető legjobban érvényesüljenek a bájai.

– Nyilván hozzá van szokva, hogy egy nő vár magára a fürdőkádban vagy az ágyában – jegyezte meg epésen Merle. A következő pillanatban azonban maga sem hitte el, hogy ezt tényleg hangosan kimondta.

– Meglehet. – A férfi elvigyorodott, és a szeme ördögien csillogott.

Persze nem fizetett a nőknek, hogy eljöjjenek hozzá. Önként bújtak az ágyába.

Merle megdöbbent a saját reakcióján és a buja gondolatain. Mióta vonzódik az efféle arrogáns macsókhoz?

– A vágy nagyszerű dolog – tette hozzá Ash szinte áhítattal. – Szóval nincs miért szégyenkeznie.

Ezzel a rejtélyes megjegyzéssel, amitől csak még arrogánsabbnak tűnt, el is hagyta a fürdőszobát.

Merle megvárta, amíg eltűnik. Miután becsukódott az ajtó, azonnal kimászott a csúszós kádból. Miután sietve megszárítkozott, belebújt egy laza farmerba és egy pólóba, majd a biztonság kedvéért felvett egy bő pulóvert, bár még mindig melege volt a kínos szituáció miatt.

Nedves haját kontyba tekerte. Egy pillanatra megnézte az arcát a tükörben, és azt kívánta, bárcsak lenne rajta egy kis smink.

Badarság! Miért kellene szempillafestékre és rúzsra gondolnia? Hisz meg sem próbálhatja felkelteni Ash érdeklődését. A médiában megjelent képek alapján ő amúgy sem az a fajta nő, akivel a férfi randizni szokott – és ez jó. Egyszer majd szeretne társat, de olyan férfi, mint Ash Castle, biztosan nem jöhet szóba. Ő nem alkalmas párkapcsolatra, hanem született csábító, gátlástalan playboy, aki rengeteg szívet tört már össze. Merle-lel ez nem történhet meg!

Zavartan azon tűnődött, vajon mennyit láthatott belőle a férfi a habok fölött. És vajon mire gondolt…

– Waiheke-ről vagy Aucklandből jött? – szólította meg Ash a nappali közepéről, amikor Merle megjelent a lépcső tetején. – Későre jár, és azt hiszem, az utolsó komp Aucklandbe már elment.

A lány lassan lesétált, és a lépcső utolsó harmadánál megállt. Nem tud elmenni innen. Sem ma este, sem a következő hat hétben.

– Dolgozni jöttem ide, ehhez pedig egyedüllétre és nyugalomra van szükségem – jelentette ki a férfi.

– Semmi gond – válaszolta sietve a lány. – Nem is fogja észrevenni, hogy itt vagyok.

Ash csábító mosolyra húzta a szája sarkát, ami azonban nem ért el a szeméig.

– Hogyan fogja megvalósítani, amikor meztelenül fürdik a kádamban, és az ágyamban alszik?

A lány rábámult. Ash bizonyára csak azért mondta ezt, hogy elbizonytalanítsa őt.

– Természetesen átköltözöm egy másik szobába.

Megpróbált nyugodtabban lélegezni, hogy a pír eltűnjön az arcáról, de hiába. Kényszerítette magát, hogy újra a férfi szemébe nézzen, és észrevette, hogy a tekintetében szomorúság bujkál. Vajon miért?

– Halassza el a munkáját egy héttel – mondta Ash hirtelen, kizökkentve a lányt a gondolataiból. – Menjen haza. Természetesen a pluszszabadság is ki lesz fizetve.

Haza? A lány csak bámult, nem tudván, mit válaszoljon, miközben feltámadt benne a düh.

Miért kell neki pont ez a hatalmas villa? Elvégre annyi ingatlana van! Merle véletlenül tudta, hogy a férfi nemcsak milliárdos pénzember, hanem az ausztráliai Castle Holdings luxusingatlan-birodalom örököse is. Az apja egy csomó pazar ház tulajdonosa volt. Ash vajon miért nem ott akar dolgozni?

Csakhogy az előtte álló férfi nyilvánvalóan hozzászokott, hogy mindig megkapja, amit akar, és a pénzével megszabadulhat minden bosszantó kellemetlenségtől.

Be kellett ismernie, hogy Ash elutasítása kicsit rosszulesett neki. Ami nevetséges, különösen annak fényében, hogy rég hozzászokott az elutasításhoz.

Életében először Ash Castle nem kapja meg, amit akar! Legalábbis ma este nem. Hirtelen ötlettől vezérelve jött ide, és balszerencséjére Merle már előtte itt volt, szerződéssel a zsebében, ráadásul nincs is hová mennie.

– El kell végeznem a munkámat, ezért maradok – mondta mereven.

– De csak holnapig. Utána egy hétre hazamehet.

A lány összeszorította a fogát.

– Sajnos jelenleg nincs állandó lakcímem. – Nem volt más választása, mint hogy kiterítse a lapjait.

– Nincs állandó lakhelye? – ismételte meg a férfi, és figyelmesen nézett rá. – Szóval hajléktalan?

– Mivel mindig újabb megbízatásokat kapok, nincs szükségem állandó lakhelyre.

Ez persze hazugság volt. Valójában Merle ritkán volt olyan szerencsés, hogy az ügyfél a munka idejére szállást is biztosított neki, és csak azért kapta meg ezt a megbízást, mert beugrott valaki helyett.

Ash hitetlenkedve nézett rá, ezért kénytelen volt további magyarázattal szolgálni. Az elmúlt öt percben többet beszélt, mint az elmúlt három nap alatt összesen.

– A levéltárosok nem kapnak túl jó fizetést – mondta.

– Milyen meglepő! – A férfi mosolyra húzta az ajkát.

Nem kellene rajtam gúnyolódnia, gondolta Merle.

– Sok nagyon fontos munkát rosszul fizetnek. – A szíve hevesen vert az izgalomtól. Általában nem mert szembeszállni senkivel. Különösen nem egy olyan emberrel, mint Ashton Castle.

– Nem tudtam, hogy az archiválás ennyire fontos feladat. – A férfi figyelmesen nézte, és a mosolya egyszerre volt pimasz és csábító. – Talán megtaníthatna nekem néhány dolgot.

Most megmutatta az igazi énjét! – gondolta felháborodva Merle.

De igen, valóban taníthatna neki néhány dolgot… Mindenekelőtt jó modort.

– Nem az én dolgom, hogy bármit is megtanítsak magának – válaszolta, és ezúttal magabiztosabbnak tűnt, mint ahogy érezte magát. – Felnőtt ember, és biztos vagyok benne, hogy képes önállóan tanulni.

Merle rövid ideig mozdulatlan maradt. Egyrészt óvatosnak kell lennie, másrészt viszont a helyzet tényleg izgalmas volt.

– Ha el akarja halasztani a levéltári munkámat, és kifizeti a szállodai szobámat és egyheti szabadságot – mondta megfontoltan –, akkor természetesen eleget teszek a kérésének, és reggel az első dolgom lesz, hogy elköltözöm. De ne feledje, hogy a szezonban nincs sok szálláslehetőség itt a szigeten. Gondolja, hogy talál nekem szobát?

– Azt akarja, hogy én keressek magának szállást? – kérdezte Ash ingerülten.

– Hát, végül is azt akarja, hogy elmenjek, nem? – Merle érezte, hogy az az átkozott pír ismét felkúszik az arcára. – A másik lehetőség az lenne, ha maga keresne más tartózkodási helyet.

– Tessék? – A férfi most zavartnak tűnt.

A lány hirtelen felbátorodott.

– Ez talán kellemetlenséget okoz önnek? Vagy nem szokta meg, hogy megdolgozik valamiért?

Hirtelen szomorú, elgondolkodó kifejezés jelent meg Ash szemében.

– Nagyon keményen dolgozom azért, hogy megkapjam, amit akarok – mondta tompa hangon. – És mindig megkapom.

Jó neki!

Merle büszkesége elpárolgott. Lesütötte a szemét, és titokban figyelte, ahogy a férfi előhúz egy mobiltelefont a nadrágzsebéből. Új és nagyon drága készülék volt.

– Már túl késő van a hívásokhoz – mondta a lány meggondolatlanul. Jobb, ha csendben marad, különben elveszíti az állását!

– De bármikor utánanézhetek az interneten – jelentette ki Ash.

Merle megkönnyebbült. Miközben a férfi a következő percekben a kijelzőt piszkálta, ő észrevette, hogy az állkapcsa megfeszül.

A szíve hevesen vert, amikor Ash mogorva pillantást vetett rá.

– Azt hiszem, itt kell maradnia – közölte végül.

Vajon a lány élvezi, hogy megkapta, amit akart? Ez a nő szórakozott vele, és nyert…

– Maradjon a szobámban. Én a nagy lakosztályt választom. – Megvonta a vállát, és gúnyosan elmosolyodott. – Mostantól különösen keményen kell dolgoznia, mert szemmel fogom tartani!

Merle szíve hevesen kalapált, és azon tűnődött, nem lenne-e jobb, ha távol tartaná magát a férfitól, amíg itt van.

– Azt hittem, pihenni akar.

A férfi előreszegezett állal nézett rá. Merle érezte, hogy megdermed a férfi átható tekintetétől.

– Így is van – bólintott Ash. – De szeretem a váratlan dolgokat, Miss…

Még a nevét sem tudja…

– Merle Jordan – mondta a lány mereven.

– Ash Castle. – A férfi gúnyosan meghajolt. – De ezt már úgyis tudja.

A lány bólintott.

– Van egy fényképe a dolgozószobában.

A fiatal Ash a szüleivel a tengerparton.

A férfi meglepettnek tűnt, és egy pillanatra újra átfutott az arcán egy furcsa kifejezés. Tétovázott, és közben szinte szomorúan nézett rá.

Merle közelebb lépett hozzá, mire Ash rekedten megszólalt:

– Senki sem tudja, hogy itt vagyok. Még Leo sem. És szeretném, ha ez így is maradna.

– Természetesen – motyogta a lány.

Amúgy sincs senkije, akinek elmondhatná… De feltétlenül itt kellett maradnia. Ez a munka nagyon fontos volt neki. Ki kell fizetnie az adósságait, és meg kell alapoznia a jövőjét.

– Ígérem, észre sem fogja venni, hogy itt vagyok – ismételte meg a korábbi kijelentését, de közben látta, hogy a férfi tekintetében sötét árnyék jelenik meg.

2. FEJEZET

Észre sem fogja venni, hogy itt vagyok.

Ez a lehetőség sajnos fel sem merül…

Ash tekintete elsötétült. Hogyan is felejthette volna el azt a képet? Merle úgy emelkedett ki a vízből, mint egy erdei nimfa egy varázslatos forrásnál. Vizes bőre csillogott a holdfényben, és igéző kisugárzása teljesen lenyűgözte. Sajnos prostituáltnak hitte, és ezt hangosan ki is mondta. A gondolat azonban, hogy ez a bűbájos hölgy csak arra vár, hogy örömet szerezzen neki, nagyon is csábító elképzelés volt. Vissza kellett volna fognia magát, de ilyesmit még soha nem tett.

És most?

Arra lett volna szüksége, hogy egyedül maradjon, és nyugodtan feldolgozhassa a közelmúltban történtek okozta sokkot. Az azonban, hogy Merle itt van, egyáltalán nem zavarta.

A szenzációhajhász szalagcímet egyszerűen figyelmen kívül kellett volna hagynia. Az ostoba újságcikk a „lázadó playboy Asht” és felelősségteljes féltestvérét, Leót hasonlította össze. Ez végre rákényszerítette Asht, hogy megtegyen valamit, amit már hónapok óta halogatott. Alig egy éve halt meg az apja, Hugh Castle, aki mindent ráhagyott. A végsőkig kitartott amellett, hogy Leót nem fogadja el örökösének. Nem számított, hogy Ash és ő az elmúlt tíz évben alig érintkeztek, és Ash ez idő alatt be sem tette a lábát a cég központjába vagy a családi birtokokra. Ehelyett felépítette a saját vállalkozását, hogy később az apja orra alá dörgölhesse a sikerét.

De Hugh Castle-t mindez nem érdekelte. Azt tette, amit akart. Ash volt az elsőszülött, a jogos örökös, így a céget akarata ellenére is őrá hagyta az apja. Ash el akarta adni az összes ingatlant, és felosztani a vagyont, de Leónak más ötlete támadt: ragaszkodott hozzá, hogy átvegye Hugh cégének irányítását. És Ash hagyta. Hogy mondhatott volna nemet, amikor Leo már annyi elutasítást szenvedett el a Castle családtól?

Ash arra számított, hogy a féltestvére csődbe viszi a Castle Holdingsot. Nem hibáztatta volna érte. De Leo, úgy látszik, örökölte anyja becsületességét, és szerencsés is volt, mert nem az ármánykodó apja nevelte fel.

Ash viszont hasonlított az öregre: könyörtelen és önző volt.

De akadt egy probléma, amit Ash már régóta kerülgetett: a Waiheke szigeten lévő egykori családi nyaraló. Az utolsó megmaradt magánbirtok. Senkinek, még a sajtónak sem jutott volna eszébe itt keresni őt. Ezért világos, hogy Leo nem rendelhetett neki ide egy nőt.

És a lány nem prostituált. Ez nem is lehetett volna egyértelműbb a számára, amint meglátta őt a túlméretezett ruháiban, amelyeket sietve magára kapott. A bő nadrág és a bő pulóver ellenére azonban Ash maga előtt látta meztelenül, és formás testének emléke azonnal a legvadabb fantáziákat váltotta ki belőle.

– Olyan sok hely van itt, hogy biztosan nem fogunk egymásba botlani – ismételte meg Merle Jordan félénk, ám csábítóan mély hangon.

Ash figyelte, ahogy a lány elpirul, és gyönyörű barna szeme elsötétül. Hirtelen eszébe jutott egy gondolat, és el kellett nyomnia az önelégült mosolyát.

Talán érni fogja néhány kellemes meglepetés…

De aztán meglátta a rémületet a lány szemében.

Attól fél, hogy hajléktalanná válik, te idióta!

Miután a férfi hallgatott, a lány egyre jobban elpirult. Valószínűleg sok minden kellene ahhoz, hogy Merle leküzdje a félénkségét, és felfedje előtte a valódi helyzetét. És ez Asht egy olyan nőre emlékeztette, aki ugyanilyen magányos, sebezhető és félénk volt. Aki felébresztette a védelmezőösztönét, és akinek boldogan a segítségére sietett. Sajnos az egésznek szörnyű zűrzavar lett a vége.

Legszívesebben magához húzná ezt a lányt, és minden józan meggondolás ellenére megcsókolná. Csak nehezen tudta visszafogni magát. Ez a vonzalom, amely már az elején feltámadt közöttük, egyre jobban lángra kapott. Ash nem gyakran tapasztalt ilyesmit. Általában csak szórakozott a nőkkel. Most azonban úgy érezte, mintha lázban égne a teste.

Kényszerítette magát, hogy elfordítsa a tekintetét Merle-ről, és összeszedje magát.

A tengerparti háztól mindig is elállt a lélegzete. Egyetlen pillantás a sötétkék vízre a holdfényben elég volt ahhoz, hogy érezze a szabadság ismerős ízét. De maga a ház a felismerhetetlenségig megváltozott. A falakat áthelyezték, szinte fel sem ismerte az épület belsejét. A kezdeti pozitív érzéseket pillanatok alatt elnyomta a megbánás és az önvád. Amikor legutóbb itt járt, akkor látta utoljára az édesanyját, közvetlenül a halála előtt.

Nem akart erre gondolni, és már régóta elnyomta ezeket az emlékeket. De a tegnapi cikk után…

Az újságíró elismerően szólt az apjáról, majd ellentétbe állította a fiai életét. Ash még mindig nem értette, miért tartották az apját olyan nagyra. Mégiscsak egy csaló volt. Ash DNS-minták segítségével bebizonyította, hogy Leo Hugh törvénytelen fia, de még ez sem ártott az apja hírnevének.

Ki hibáztatná Hugh-t néhány botlásért, mikor oly sokáig gyászolta beteges feleségét?

Mintha csak ő lenne az áldozat! Apja tetteit mindig igazolták, hibáit pedig megbocsátották. De nem Ash! Ő nem tudta csak úgy elfelejteni a történteket. A villa a Waiheke szigeten az apja csalárd ügyleteinek szimbóluma lett a számára.

Most viszont úgy döntött, végre megbékél apja emlékével. De a féltestvére már megint megelőzte őt. Felbérelte Merle Jordant, hogy válogassa át Hugh személyes holmiját és iratait. Van egyáltalán valami oka Ashnek, hogy itt maradjon?

Keserűség és a tehetetlenség érzése töltötte el, újra feltépve a régi sebeket. Ugyanígy érezte magát, amikor legutóbb itt járt, a súlyos beteg édesanyjánál.

Maradt még egy utolsó dolog, amit meg kell tennie érte. És ez a feladat nem idegen kéznek való – még egy levéltáros értő kezének sem. Csakis Ash dolga átnézni az anyja holmiját, és elvinnie innen.

Mint a legtöbb ember, ő is jobban szerette az örömet, mint a fájdalmat. Az emlékek, amelyek most ébredtek benne, élete legrosszabb emlékei voltak.

Nagyot sóhajtott, és inkább szemügyre vette gyönyörű új lakótársát, Merle Jordant.

A haja rendetlen csomóba volt kötve, és néhány kócos, nedves fürt az arcába lógott. Sminket nem viselt, telt ajka természetes rózsaszín árnyalatú volt, barna szeme pedig olyan melegséget sugárzott, ami szinte hívogató volt. Ash ellenállt a késztetésnek, hogy tegyen egy lépést a lány felé, foglyul ejtse a tekintetét, aztán megérintse, hogy tényleg olyan puha-e a bőre, mint amilyennek látszik.

A szex mindig is egyfajta menekülés volt számára, és most mindennél jobban szüksége lett volna a figyelemelterelésre.

– Éhes vagyok, Merle. Van valami finom ennivaló? – tette hozzá lazán, és szórakozottan figyelte, ahogy a lány megint elpirul.

– Hm…

– Vagy magamnak kell kiderítenem? – A férfi elfojtott egy vigyort a lány zavara láttán.

Nyilván azt hiszi, hogy ő egy elkényeztetett playboy, és persze az is. Nem mentegeti magát sem ezért, sem a többi gyengeségéért.

Hirtelen megfordult, és besétált a konyhába. Tudta, hogy a lány feszült figyelemmel követi a tekintetével.

Átkutatta a konyha polcait, de csak kevés ehető dolgot talált. Akadt egy darab sajt a hűtőben. A kamra egyik polcán volt néhány halkonzerv, száraztészta és egy csomag keksz. Már a gyér készlet láttán is megkordult a gyomra.

– Maga nem szokott enni? – morogta, és a lányra pillantott, aki a pult túloldalán állt, karját összefonta, és összeszorította az ajkát.

– Van elég élelmiszer a háznál.

– Elég? – ismételte meg szárazon Ash. – Nem tudom elképzelni, hogy ezzel jól lehet lakni. Száraztészta? – Felnyögött. – Jobban szeretem a friss olasz tésztát. – Tudta, hogy ezzel sznobnak tűnik, de elhatározta, hogy megbotránkoztatja a lányt. Némi turkálás után talált még néhány pohár pudingot karamellmártással. – Ó, mit látnak szemeim? Úgy tűnik, valaki szeret nassolni…

A lány felszegte az állát.

– Meg akarja enni a desszertemet? – kérdezte kihívóan.

Nem. Őt akarta! És ezt mindketten tudták.

Ash mozdulatlanul nézte a lányt, és érezte, hogy feltámad benne a vágy.

– Azt hiszi, csak úgy elveheti, amit megkíván? – folytatta Merle, miközben az arca mélyvörösre változott. – Még akkor is, ha nem a magáé?

Hát nem gyönyörű, amikor dühös?

– Mindig elveszem, amit akarok – közölte vele Ash, és feszülten várta a válaszát.

– De én nem akarok adni semmit – felelte végül Merle.

– Még egy falatot sem? – cukkolta a férfi. – Akkor azt hiszem, a héten úgy fogok élni, mint egy hajótörött.

Újabb megjegyzés, amely valószínűleg nem tetszett a lánynak…

– Nem tudná kicsit visszafogni magát? – kérdezte Merle.

– Nem szeretek lemondani a rendes ételről – válaszolta közömbösen a férfi. – Szeretek enni. Nem kell sok, de az jó legyen.

– Egy olyan férfi, mint maga, sosem éri be kevéssel – mondta halkan a lány. – Egyetlen falat után nem hagyná abba.

Ash a pultnak támaszkodott, és felnevetett.

– Azt hiszi, hogy kielégíthetetlen étvágyam van?

A lány lassan bólintott.

– Igen, azt hiszem.

– Ebben téved – mondta a férfi könnyed hangon. – Megelégszem egy harapással is a jó ételből, vagy egy éjszakával egy gyönyörű nővel.

Merle zavartan pislogott.

– Csak egyetlen éjszaka? Fél, hogy megunja, ha tovább marad vele?

Ash szemrebbenés nélkül nézett rá, és próbálta nem kimutatni az izgatottságát. Merle Jordan félénk, hallgatag lányból méltó ellenféllé változott, aki a karmait próbálgatja.

– Nem félek – felelte neki halkan. – Csak megmentem őt az elkerülhetetlen szívfájdalomtól.

– Micsoda úriember! – fakadt ki a lány gúnyosan, és elfordította a szemét a férfiról. – Milyen kedves, hogy megvédi őket!

– Gondolom, ez így igaz – dorombolta Ash. Élvezte a kihívást. – Szóval, Miss Jordan… – Felemelt egy pudingot. – Hajlandó megosztozni azon, amink van?

Merle kipirult arccal nézett a férfira. Ash azt akarta, hogy a lány kimondja, mit gondol valójában.

– Pontosan mivel szeretne hozzájárulni a vacsorához? – kérdezte végül.

Ez a temperamentumos nő a csábító domborulataival tökéletes figyelemelterelés lehetne a benne dúló érzelmi káoszról, és a feladatról, amelyet már régóta halogat. Talán ha előcsalogat a lányból egy kis vakmerőséget, akkor lemond arról, hogy védekezzen ellene…

Ha meg tudná nevettetni, az bizonyára nagy lépés lenne a kívánt irányba, a közös vacsora pedig teljes sikernek számítana. Olyan kihívás volt ez, amit szívesen vállalt.

– Még mindig nem érted, Merle? – incselkedett vele. – Bármivel hozzájárulok a vacsorához, amivel csak akarod.

3. FEJEZET

Már másnap reggel Merle visszavonult a dolgozószobába. Valójában szabadok voltak a hétvégéi, de a körülményeket figyelembe véve a munka jó megoldásnak tűnt arra, hogy kerüljön minden kapcsolatot Ashsel, és távol tartsa a bajt.

A dolgozószoba ablakaiból azonban nemcsak a tengerre, hanem a medencére is pompás kilátás nyílt. És ez volt az a hely, ahol Ash Castle a legjobban szeretett dolgozni. Közben nagyokat úszott, aztán kimászott a vízből, hogy fekvőtámaszokat végezzen a medence szélén. Csak egy fekete fürdőnadrágot viselt, és nehéz volt nem észrevenni, hogy milyen izmos.

A tegnapi találkozásuk óta Merle csak rá tudott gondolni. Folyton eszébe jutott az a kínos pillanat, amikor a férfi rajtakapta a fürdőkádban. Minden alkalommal látta a csillogást a szemében, és hallotta behízelgő hangját.

Éhes vagyok, Merle.

Pontosan tudta, mire gondol a férfi, és a teste váratlan hevességgel reagált.

Bármivel, amivel csak akarod.

Merle bosszúsan újabb dokumentumokat vett elő a dobozból, és eltökélte, hogy visszanyeri szokásos közömbösségét a férfiak és a szex iránt. Soha nem volt még dolga férfival. Amúgy is ritkán volt férfiak közelében. Ami nem túl meglepő, tekintve szokatlan gyermekkorát, amikor az anyja előadásain ő mindig a háttérben maradt, igazából a szigorú nagyanyja nevelte, az iskolában pedig kiközösítették. Csak a nagyapjával, a bolhapiacon érezte jól magát. De most minden megváltozik, és amint anyagilag jobban áll, elindul a saját útján. Ehhez először is az itteni munkájára kell koncentrálnia. Ash Castle csak figyelemelterelés a számára, amit nem engedhet meg magának.

Gondolatai mégis folyton a férfira terelődtek. Állítólag Ash életmódja volt az oka az apa és fia közti rossz kapcsolatnak. Ash mégis sikeres lett az ő támogatása nélkül.

Hugh egy évvel ezelőtti halála után megindultak a találgatások arról, hogy a két fiú közül melyik örökli majd a hatalmas vagyont. Bár Ash évekkel ezelőtt megszakította a kapcsolatot az apjával, nagy volt a meglepetés, amikor Hugh törvénytelen fia, Leo vette át a Castle Holdings ingatlancég vezetését.

Merle kíváncsiságát is felkeltette a dolog. Beírta Ash nevét a keresőbe, és rögtön egy csomó fotóra bukkant. Ahogy végigpörgette a képeket, amelyeken Ash számtalan nővel szerepelt együtt, a gyomra összeszorult. Az egyetlen dolog, ami közös volt ezekben a nőkben, az az önelégült mosolyuk.

Merle mélyen beszívta a levegőt. Csak nem féltékeny?

Úgy tűnik, Ash Castle az elmúlt tíz évben sok nővel randizott. Ez nem meglepő, elvégre saját bevallása szerint is az egyéjszakás kalandokat szerette. Valójában alig akadt olyan nő, aki kétszer szerepelt volna a fényképeken. Sok felvételen Ash bosszúsnak tűnt, kezét az arca elé tartva védte magát a vaku fényétől, vagy félrelökte a paparazzókat, akik elállták az útját. Merle soha nem akarna így élni.

Bezárta a böngészőt. Ash teljesen más világban él, mint ő. A kandallópárkányon lévő családi fotóra pillantott.

A tíz év körüli Ash a szüleivel nyaralt a tengerparton. Merle érdekesnek találta, hogy Hugh Castle, annak ellenére, hogy nem tartotta a kapcsolatot a fiával, közszemlére tette a róluk készült közös fotót.

Kinézett az ablakon. Ash még mindig a medencében úszott, Merle némi irigységgel figyelte. A dolgozószobában tikkasztó hőség volt, de szóba sem jöhetett, hogy kitárja az erkélyajtókat. Ash csak néhány méterre volt tőle, és ő elhatározta, hogy észrevétlen marad.

Amint itt végez, visszavonul a szobájába. Kissé csalódott volt, hogy nem élvezheti a házi mozit, amelyet az első napon fedezett fel. Akaratlanul is elképzelte, milyen lenne Ash mellett ülni a kényelmes moziszékekben, és filmeket nézni.

Abba kell hagynia ezt a butaságot! Nem ez lenne az első eset, hogy egy jóképű, népszerű srác elkápráztatja, és végül megalázza. Ezek a srácok tudják, hogy vonzóak, és túl könnyű a dolguk, ezért unalmukban kegyetlen játékokat játszanak. Merle pontosan tudta, mert ő maga is az áldozatuk volt.

Ráadásul Ash Castle pont az a fajta férfi, akitől a nagyanyja mindig is óvta. Figyelmeztette Merle-t, hogy ne engedjen a vágyainak, mert egyetlen gyenge pillanat is elég lehet ahhoz, hogy katasztrofális következményekkel járjon.

És Merle nem akarta megkockáztatni, hogy összetörjék a szívét, ezért minden este szépen visszavonul a szobájába, egy hét múlva pedig Ash örökre eltűnik az életéből.

Ash most a hátán úszott, és összehúzott szemmel nézett fel a házra. Tényleg volt tegnap egy meztelen nő a fürdőkádjában, vagy csak képzelte az egészet?

Nem! Legmerészebb álmaiban sem tudott volna elképzelni egy ilyen lélegzetelállítóan kecses, mégis ennyire földhözragadt nőt. De Merle Jordan azóta sem mutatkozott, és a csend lassan már Ash idegeire ment. Tulajdonképpen örülnie kellene neki, elvégre nyugalomra és csendre vágyott.

Évek óta először volt itt, és emlékek gyötörték. Képtelen volt megszokni az átépített villát, nemhogy az anyja holmijával foglalkozni. Az