AUGUSZT AMARILLA

A NEPÁLI DZSUNGEL MESÉI

Könyv Guru

Budapest, 2025

Ezek a varázslatos mesék a Himalája lábánál fekvő, vadregényes nepáli dzsungelben játszódnak, ahol az emberek és az állatok különleges kapcsolatban élnek egymással. A makákó majmok és az őzek szövetsége, a gibbon párok hűsége, az elefántok bölcsessége vagy épp a rizsföldek ünnepe mind hozzájárulnak ahhoz, hogy a kis olvasó mélyebb megértéssel forduljon a természet felé.

TARTALOMJEGYZÉK

NOEL A MAJMOK KÖZÖTT

NOEL ÉS RONALDO

NOEL A DZSUNGELBEN

A GIBBON PÁR

A FEHÉR PÁVA BÖLCSESSÉGE

LENKE ÉS SOMA, A SZIBÉRIAI VADKACSÁK

HALACSKÁK A RIZSFÖLDEKEN

LEO, A NEPÁLI LEOPÁRD

NOEL A MAJMOK KÖZÖTT

Noel egy kis nepáli faluban lakott, egy gyönyörű nemzeti park szomszédságában, nem messze a Himalájától. Még csak ötéves kisfiú volt, de úgy érezte, nem elég ügyes, nem olyan bátor, mint szeretné. Ezért elhatározta, hogy változtat ezen.

Édesapjával többször járt már a dzsungelben, és látta, milyen fürgék a kis makákó majmok. Ügyesen ültek a fákon, lendültek egyik ágról a másikra. Noel úgy gondolta, nem lehet olyan nehéz ellesni tőlük a tudományukat.

Egyik reggel el is indult, hogy valóra váltsa a tervét. Már a dzsungel szélén találkozott néhány majommal, hiszen ők sokszor kijöttek a nemzeti parkból, és vidám rikoltozással hintáztak ágról ágra. Egy idősebb majom figyelmeztetően kiáltott, mintha veszélyre hívná fel társai figyelmét.

Noel melléjük szegődött, próbálta utánozni őket. A majmok tágra nyílt szemmel figyelték, aztán kacarászni kezdtek egymás között.

– Ki ez a kisfiú, aki itt szerencsétlenkedik közöttünk? – makogták, de azért nem kergették el.

A faágak csak úgy hajoltak és vissza-visszapattantak a játékos majmok súlya alatt. Noel próbált fára mászni, de lepottyant. Másnap újra elment. Harmadnap megint. És így teltek-múltak a napok.

Egyre több majomcsalád figyelt fel rá. Látták, hogy mindennap ugyanabban az időpontban jön. Jól szórakoztak rajta, de egy idő után valami megváltozott. Már nemcsak nevettek, hanem tanítani is kezdték.

– Milyen helyes kisfiú! – csettintgettek a fák tetején. – Ha ilyen kitartó, akkor megérdemli, hogy segítsünk neki!

Ahogy múlt az idő, Noel egyre ügyesebb lett, már lendülni is tudott a vastagabb ágakról. A majmok pedig lassan játszópajtásuknak tekintették. Ám egyszer, játék közben, váratlan dolog történt.

Az egyik kis makákó, egy izgága, mindig ugrándozó kismajom lecsúszott egy sima ágról, és beszorult egy tüskés bokor alá. A nagyobb majmok nem fértek hozzá, és nyugtalanul szaladgáltak körülötte.

Noel habozás nélkül odaugrott. Óvatosan félretolta az ágakat, és kihúzta a kismajmot, aki sírdogált egy kicsit, de nem sérült meg komolyabban, és egy pillanattal később már hálásan a fiú nyakába ugrott.

A fák közül tapsolás hallatszott, a majmok tapsoltak! Attól a naptól kezdve Noel nemcsak pajtás volt számukra, hanem igazi hős is.

Ám hamarosan jött egy éjszaka, amelyet sosem fog elfelejteni! A hegyek mögül fekete felhők kúsztak elő, és hatalmas vihar csapott le a dzsungelre. A szél törte a fákat, villámok cikáztak az égen, és az eső úgy zúdult, mintha dézsából öntötték volna. Noel szobája ablakából nézte a tomboló vihart, és csak egy dolog járt a fejében: mi van a majmokkal?

Másnap reggel, alighogy elállt az eső, máris rohant a dzsungel szélére. A fák között szanaszét hevertek a letört ágak, az aljnövényzet letaposva, sárosan. Végül nagy nehezen megtalálta a majmokat, sokan még akkor is remegtek.

Noel nem habozott. Elkezdte összeszedni az épen maradt leveleket, ágakat, segített eltakarítani a vihar okozta pusztítást az időközben odaérkező vadőröknek. Egész délelőtt velük dolgozott, és amikor délben hazaindult ebédelni, a majmok megtapsolták, így köszönték meg neki az odaadó gondoskodást.

Néhány nappal később, mikor minden újra békés lett, Noel meglátogatta majom barátait. Azok meglepetéssel várták. Szökkentek, lendültek az ágak között, és vissza-visszanéztek, vajon új pajtásuk követ