Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2025

SZEMÉLYEK:

ELSŐ FELVONÁS

MÁSODIK FELVONÁS

HARMADIK FELVONÁS

JEGYZETEK

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Molière

DANDIN GYÖRGY
VAGY A MEGCSÚFOLT FÉRJ
VÍGJÁTÉK HÁROM FELVONÁSBAN

fordította:
Hevesi Sándor

BUDAÖRS, 2025

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-678-152-1 EPUB

ISBN 978-963-678-153-8 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2025

a mű eredeti címe:
Georges Dandin ou le Mari confondu

első kiadás: 1668
első magyar kiadás: 1863.
az elektronikus változat az 1898. évi
magyar nyelvű kiadás alapján készült

a borító François Boucher (1703 – 1770)
a francia kiadáshoz készített metszete
részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

SZEMÉLYEK:

Dandin György, gazdag pór, Angélique férje[1]

Angélique, Dandin György neje, s Sotenville leánya.

Sotenville, vidéki főnemes, Angélique atyja[2]

Sotenville-né.

Clitandre, Angélique imádója.

Claudine, Angélique komornája.

Lubin, parasztsuhanc, Clitandre szolgálatában.

Colin, Danáin György cselédje.

Történik falun, Dandin György háza előtt.

[1] Föltűnő talán, hogy a személyek között egyedül a főszereplőnek van magyar keresztneve, míg a többiek a fordításban is eredeti nevüket viselik. E kérdésben a fordítónak az volt a nézete, hogy ahol a francia keresztnévnek jó magyar egyenértékűje van, ott a név lefordítandó, ha azonban a magyar egyértékű hiányzik, legjobb megmaradni az eredeti név mellett. Mert Clitandre-ból Clitandert, Angélique-ből Angelikát csinálni semmiképpen sem indokolt. Ha már idegen nevet kell használnunk, sokkal természetesebb, ha átvesszük az eredeti keresztnevet.

[2] Az eredetiben Sotenville gentilhomme, ami itt nem egyszerű nemes embert, hanem főnemest jelent. Erre mutat különben bárói rangja, ami a szövegben többször van említve. Maga a név is gúnyt takar és ebből van csinálva: sot en ville, olyan ember, akivel bolondját járatják a városban. Gúnyos név a Prudoterie család neve is, melyet az első felvonásban Sotenville-né említ. Prudoterie ugyanis annyit jelent, hogy képmutatás. A vígjátékirodalomban, kivált régebben, sűrűn fordul elő, hogy a szereplő nevében úgyszólván a jelleme is sejtetve van. Fordító azonban nem találta helyénvalónak, hogy Sotenville és Prudoterie helyébe hasonló értelmű magyar neveket alkosson, mert ez esetben a többi nevet is meg kellett volna magyarítania, a mit pedig kerülni akart. Másképpen áll a dolog például Shakespeare Nyáréji Álmában, ahol a mesterembereknek Shakespeare gúnyos angol nevet adott. Arany helyesen cselekedett, amikor ezeket magyarra lefordította, mert a tündéreket kivéve, a darab többi személye görög nevet hord, s a görög nevek között a komikus magyar nevek éppen olyan jól festenek, mint az eredetiek.

ELSŐ FELVONÁS

ELSŐ JELENET

Dandin György.

DANDIN GYÖRGY.
Óh, be fura jószág a nagyúri kisasszonyból lett feleség! s milyen ékesszóló lecke az én házasságom minden parasztnak, aki, mint jómagam, rangkórságában nemes famíliába kíván házasodni! A nemesség magában véve jó; igen tiszteletreméltó dolog, az is bizonyos; de annyi a bibéje, hogy nagyon tanácsos, ha hozzá sem dörgölődzik az ember. A magam kárán tanultam meg ezt s tudom, mi az esze járása a nemes uraknak, amikor magamszőrű embert fogadnak be a családjukba. A személyünkre alig néznek; csakis a birtokunkkal kelnek egybe; sokkal okosabban cselekedtem volna, ha módos ember létemre megmaradok vala a jóravaló, becsületes parasztrendben, mint hogy olyan nőt vettem feleségül, aki magát különbnek tartja nálam, röstelkedik a nevem miatt s abban a hiszemben van, hogy minden vagy ónommal sem váltottam meg azt a jogot, hogy a férje lehetek. Dandin György, Dandin György, bolondot tettél, igen nagy bolondot! Már az otthonomtól is borzadok, mert bosszúság ér, valahányszor beteszem a lábamat.

MÁSODIK JELENET

Bandin György, Lubin.

DANDIN GYÖRGY (látja, hogy Lubin jön ki a házból, félre).
Mi az ördögöt keresett ez a fickó az én házamban?

LUBIN (észreveszi Dandint, félre).
Ez az ember megvigyáz engem.

DANDIN GYÖRGY (félre).
Nem ismer.

LUBIN (félre).
Szimatol valamit.

DANDIN GYÖRGY (félre).
Az angyalát! Nehezen szánja rá magát, hogy jó napot mondjon.

LUBIN (félre).
Lélek, elárulja, hogy látott kijönni a házból.

DANDIN GYÖRGY.
Jó napot.

LUBIN.
Aláz’ szolgája.

DANDIN GYÖRGY.
Ha nem tévedek, te nem idevaló vagy?

LUBIN.
Eltalálta; azért jöttem csak, hogy megnézzem a holnapi ünnepséget.

DANDIN GYÖRGY.
Nem mondanád-e meg, ha kérlek: amonnan belülről jöttél?

LUBIN.
Csitt!

DANDIN GYÖRGY.
Micsoda?

LUBIN.
Pszt!

DANDIN GYÖRGY.
De hát mi lelt?

LUBIN.
Csöndesség adassék! Nem kell ám elmondani, hogy látott, amint kijöttem onnan.

DANDIN GYÖRGY.
Miért?

LUBIN.
Én Istenem - hát azért - mert...

DANDIN GYÖRGY.
De mégis?

LUBIN.
Halkabban! Meghallhat bennünket valaki.

DANDIN GYÖRGY.
Dehogy, dehogy.

LUBIN.
Mert hát én a ház asszonyával szóltam, egy úr nevében, aki szemet vetett rája; s nem kell, hogy országvilág tudjon erről. Érti?

DANDIN GYÖRGY.
Értem.

LUBIN.
No, hát ez az oka. Lelkemre kötötték, vigyázzak, hogy senki meg ne lásson; kérem is, legalább tovább ne adja, hogy látott.

DANDIN GYÖRGY.
Eszem ágában sincs.

LUBIN.
Szeretem titokban csinálni a dolgot, úgy, amint meghagyták.

DANDIN GYÖRGY.
Bölcsen teszed.

LUBIN.
Úgy mondták nekem, hogy a férj afféle féltékeny ember, aki nem engedi, hogy udvaroljanak a feleségének és volna hadd-el-hadd, ha neszét venné a dolognak. Érti?

DANDIN GYÖRGY.
Nagyon.

LUBIN.
Sejtelme se legyen az egész dologról.

DANDIN GYÖRGY.
Világos.

LUBIN.
Észrevétlenül akarják fölszarvazni. Hiszen érti?

DANDIN GYÖRGY.
Tökéletesen.

LUBIN.
Már most, ha az úr kikotyogná, hogy látott kijönni a házból, elrontaná az egész mulatságot. Érti, ugye?

DANDIN GYÖRGY.
Hogyne. Hé, mi is a neve annak az úrnak, aki ide küldött?

LUBIN.
A mi földesurunk az, a méltóságos vicomte úr... hogy is hívják... Kakas csípje meg! Sohasem jön a nyelvemre, olyan furán hangzik a neve. Izé... Cli... Clitandre.

DANDIN GYÖRGY.
Tán az a fiatal úrfi, aki itt lakik a közelben?

LUBIN.
Igen, a fasoron túl.

DANDIN GYÖRGY (félre).
Ezért bérelt hát nemrégiben velem átellenben lakást az a sima lovag. Most már bizonyos, hogy jó szimatom volt; már a szomszédsága is szeget ütött a fejembe.

LUBIN.
Ezer villám! Az az úr a legderekabb ember, akit világéletében látott. Három kemény aranyát adott csak azért, hogy megmondjam az asszonynak, hogy szerelmes beléje és hogy nagyon szeretne szólni vele. Hát mondja, megéri az én fáradságom ezt a fényes fizetséget? Napszámba, ha megyek, egész napi vesződséggel sem keresek többet tíz garasnál.

DANDIN GYÖRGY.
Nos és megvitted az üzenetet?