Henrik Fexeus

A gondolatolvasás
művészete

Hogyan érthetsz meg másokat, és miképp hathatsz
másokra anélkül, hogy észrevennék

részlet

Corvina

© Henrik Fexeus, 2019
First published by Forum, Sweden
Published by arrangement with Nordin Agency AB, Sweden

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:
Henrik Fexeus: Konsten att läsa tankar. Hur du förstår och påverkar andra utan att de märker något.
Forum, Stockholm, 2019

Hungarian translation © Harrach Ágnes, 2023

A könyvet tervezte: Karcagi Klára
Illusztrációk: Hanna Backman
A borítón felhasznált grafika: Shutterstock.com/igor kisselev

A könyv megjelenését a Swedish Arts Council támogatta.

Kiadja 2023-ban a Corvina Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

ISBN 978 963 13 6907 6

Elektronikus változat:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Gyermekeimnek,

Sebastiannak, Nemónak és Milónak,

akik nap nap után emlékeztetnek rá,

hogy még mindig van mit tanulnom

a kommunikációról.

Tartalom

Előszó a frissített kiadáshoz

Néhány figyelmeztető szó

Egy jó tanács: nem kell mindent olyan komolyan venni!

1. Gondolatolvasás!?

A fogalom definíciója

2. Összehangolódás

Mi is ez, és miért van rá szükséged?

3. Összehangolódás a gyakorlatban

Használd tudatosan a nem tudatos kommunikációdat!

4. Érzéki benyomásaid tökéletes használata

Hogyan befolyásolják a különböző érzéki benyomások a gondolataidat?

5. Érzékeny téma

Mindig kimutatjuk az érzéseinket

6. Soha nem késő

Tanulságos történet arról, milyen fontos a gondolatolvasás

7. Légy emberi hazugságdetektor!

Néhány szó az egymásnak ellentmondó jelekről, és arról, hogy azok mit jelentenek

8. A Casanova, aki nem is tudja magáról, hogy az

Miképp flörtölsz anélkül, hogy tudnál róla

9. Nézz mélyen a szemembe…

A szuggerálás és az észrevétlen ráhatás módszerei

10. Ki-ki cipeli a saját horgonyát

Hogyan válthatsz ki valakiből egy adott érzelmi állapotot?

11. Show off

Hatásos bemutatók és partitrükkök

12. Gondolatolvasás

Zárógondolatok mindarról, amit tanultál

A képek forrása

Irodalomjegyzék

Ráadás – Interjú Henrik Fexeusszal

Előszó a frissített kiadáshoz

Kedves Olvasó!

2005-ben éppen csak elkezdtem előadásokat tartani a testbeszédről és a nonverbális kommunikációról. Nagyon óvatos kezdet volt ez, sőt eredetileg még csak a terveimben sem szerepelt, hogy előadásokat is tartsak. De valaki, aki úgy vélte, tudok ezt-azt a témáról, megkérdezte, lenne-e hozzá kedvem, én meg gyanútlanul azt válaszoltam, hogy igen. És miután egy éven át több előadást is tartottam, vérszemet kaptam. Úgy éreztem, több mondanivalóm van, mint amennyi egy-egy előadásba belefér. Így született meg a fejemben a könyvírás gondolata.

Igaz, egyben azt is beláttam, hogy mennyire behatárolt ez az engem annyira érdeklő témakör, és előadásaimat általában kisebb, speciális érdeklődésű csoportoknak tartottam. Tehát amikor 2006-ban a nappalim kanapéján elkezdtem írni A gondolatolvasás művészetét, úgy véltem, hogy az minden bizonnyal csak egy maroknyi embert fog érdekelni. Attól, hogy engem a végtelenségig foglalkoztat a téma – azaz miképp lehet alkalmazni a testbeszédet és a nonverbális kommunikációt a mindennapokban –, még másokat ez nem fog ugyanígy lázba hozni. Sőt, abban sem voltam biztos, hogy találok egyáltalán kiadót művem megjelentetéséhez.

Szerencsére tévedtem.

A gondolatolvasás művészetét ez idáig több mint félmillió ember olvasta el, és harmincöt országban adták ki. Az első kiadás óta ugyan eltelt már jó néhány év, de én még ma is meglepőnek tartom ezt a tényt. És azóta sincs megállás: amikor e sorokat írom, már csak néhány hónap van hátra, és könyvem megjelenik az Amerikai Egyesült Államokban, Görögország épp most vásárolta meg a kiadás jogát, Kína pedig egy második kiadást tervez.

Ugyanakkor gondolni kell arra, hogy egy szakkönyv rendkívül gyorsan elavul. A kutatás soha nem áll meg, és az olyan jellegű vizsgálatok, amelyekről itt írok, szédületes sebességgel haladnak előre. Sok minden történt azóta, mióta a könyvemet írogatva kényelmesen üldögéltem a kanapémon. Bizonyos kutatási eredményeket a szakemberek tovább erősítettek, másokat váratlan módon finomítottak vagy helyesbítettek. Nem is beszélve arról, hogy én is új tapasztalatokkal gazdagodtam.

Ezért kimondott büszkeséggel állok elő könyvem új, átdolgozott változatával. Az előző kiadás minden egyes mondatát gondosan átolvastam, és ahol szükséges volt, javítottam, hogy megfeleljen a kutatások legutóbbi állásának. Kiemeltem néhány részt, amely aktualitását vesztette, viszont beillesztettem néhány oldalt a vadonatúj elgondolásokból, emellett igyekeztem még jobban megmagyarázni a korábbi verzióban talán nem elég érthető gondolatokat.

Remélem, könyvem elnyeri tetszésedet!

Henrik Fexeus

Stockholm, 2019

EGYSZER VOLT, HOL NEM VOLT, VOLT EGYSZER EGY…

Néhány
figyelmeztető
szó

Egy jó tanács: nem kell mindent olyan komolyan venni!

Egyvalamit egyértelműen le akarok szögezni. Egyáltalán nem állítom, hogy ami ebben a könyvben áll, az „igaz” – legalábbis semmivel sem igazabb, mint a világunkról alkotott, bármely más szubjektív elképzelés. Könyvemben tehát olyan elméletek és ötletek találhatók, amelyekben sok ember bízik, és amelyek megállják a helyüket különböző felmérésekben és tesztekben.

De több világkép is verseng egymással, és mindegyikük azt állítja, hogy az „igazságot” képviseli; ilyen például a kereszténység, a buddhizmus vagy a természettudományok. Tehát ha a könyvem tézisei hasznosnak is bizonyulnak, semmivel sem többek, mint metaforák, vagy ha úgy tetszik, magyarázatmodellek, amelyek egy bizonyos módon írják le a valóságot.

A különböző emberek különféle magyarázatmodelleket részesítenek előnyben, ha meg akarják érteni a valóságot. Van, aki ezt vallási modellnek nevezi, más filozófiainak, és megint más tudományosnak. Hogy a könyvben található metaforák melyik kategóriába tartoznak, az attól függ, kit kérdezel. Egyesek azt mondanák, hogy tudományosak. Mások azt állítanák, hogy a pszichológia és a neuropszichológia egyáltalán nem is tudomány. Megint mások kritizálnák a könyv modelljeit, mondván: ezek összetett jelenségek olyannyira leegyszerűsített általánosításai, hogy nem is érdemes velük foglalkozni.

Én viszont nem értenék ezzel egyet. Hiszen épp ezek a metaforák, ezek a modellek bizonyultak szokatlanul használható eszközöknek ahhoz, hogy megértsünk másokat, és hatni tudjunk rájuk. De ettől ez még természetesen nem jelenti egyben azt is, hogy a dolgokat úgy írnák le, mint amilyenek azok „valójában”. A pszichológiai kutatás területén folyamatos a változás, és ami ma igaz, az holnap lehet akár hamis is, majd holnapután újra igaz.

Én mindössze azt állítom, hogy ha alkalmazod azt, amit itt most megtanulhatsz, érdekes eredményekre juthatsz. Sőt, rendkívül érdekes eredményekre.

És remélem, hogy épp ez az, ami felkeltette az érdeklődésedet.

1. fejezet

Amelyből kiderül, hogy mit is értek azon, ha egy olyan fura szót használok, mint gondolatolvasás, megtudjuk, mi is Descartes nagy tévedése, és egyáltalán, megkezdjük utazásunkat.

Gondolatolvasás!? A fogalom definíciója

Tökéletesen hiszek a gondolatolvasás jelenségében. Számomra semmivel sem rejtélyesebb, mint hogy megértsem azt, amit valaki mond nekem. Sőt, talán még kevésbé rejtélyes is. Egyáltalán nem tartom különlegesnek vagy ellentmondásosnak a gondolatolvasás tényét; inkább valami teljesen hétköznapi dolognak vélem. Valami olyasminek, amit mindannyian teszünk, folyton-folyvást anélkül, hogy gondolnánk rá. Természetesen könnyen elképzelhető, hogy egyikünk jobban, másikunk kevésbé ura ennek, vagy tudatosabban, esetleg kevésbé tudatosan teszi. Meg vagyok győződve róla: ha tudjuk, hogy mit teszünk és miképp tesszük azt, akkor gyakorolhatjuk is, hogy ebben még jobbak legyünk.

Tehát mit is csinálunk valójában? És mire is célzok, amikor azt mondom, hogy olvasni tudunk egymás gondolataiban? És mit jelent egyáltalán az a szó, hogy „gondolatolvasás”?

Azzal szeretném kezdeni, hogy mit nem jelent. A pszichológiában létezik a gondolatolvasás (mind reading) nevű fogalom, amely az egyik oka annak, hogy oly sok párkapcsolat terápiára szorul. Ez ugyanis az a helyzet, amikor valaki feltételezi, hogy a másik olvasni tud a gondolataiban: „Ha tényleg szeretne, akkor tudhatta volna, nem akarok elmenni arra a bulira, még ha azt is mondtam, hogy elmegyek.” Vagy: „Egyáltalán nem is törődik velem, mert különben megértette volna, hogy miképp érzem magam.”

Az ilyen jellegű elvárás arra, hogy a másik gondolatolvasó legyen, leginkább az egocentrizmus jele. A gondolatolvasás fogalmának másik változata az, amikor valaki azt feltételezi, hogy ő maga ki tudja olvasni mások gondolatait, de valójában csak a saját fejében létező véleményét és értékrendjét vetíti ki valaki másra: „Jaj, ne, most biztos gyűlölni fog engem.” Vagy: „Nyilván valami turpisságot követett el, különben miért mosolyogna ilyen furán?”

Ezt hívják Othello tévedésének (hogy miért, erről majd még esik szó később). A fent említett példák egyike sem gondolatolvasás abban az értelemben, ahogy azt én használom.

Descartes nagy tévedése

Ahhoz, hogy megértsd azt a fajta gondolatolvasást, amelyet nemsokára el is magyarázok, fontos, hogy előbb megérts egy másik elgondolást. René Descartes filozófus és matematikus (aki latin nevén mint Renatus Cartesius is ismert) a 17. század rendkívüli elméje volt. A matematikában és a nyugati filozófiában bevezetett forradalmi változtatásai még ma is hatnak ránk. Descartes 1650-ben tüdőgyulladásban halt meg a stockholmi királyi palotában, ahová Krisztina királynő hívta meg tanítómesterének. Descartes, francia filozófushoz méltóan, ahhoz szokott, hogy kényelmes, meleg ágyában elmélkedjen a világ nagy kérdéseiről, és egyáltalán nem tett jót neki a kastély hűvös kőpadlója a téli hajnalokon, így nem csoda, ha ez a hideg környezet hamarosan le is teperte őt.

Descartes egy sor remek dolgot megfogalmazott, de van azért, ami egyáltalán nem állja ki az idő próbáját. Közvetlenül a halála előtt pattant ki a fejéből az a gondolat, hogy a test és a lélek két egymástól különálló dolog. Ma már tudjuk: ennél nagyobbat nemigen tévedhetett. (Ugyanakkor korábbi kijelentéseivel, mint például azzal a zseniális gondolattal, hogy cogito ergo sum, azaz „gondolkodom, tehát vagyok”, már korábban elnyerte kora művelt embereinek a tetszését.)

Ezt az eléggé különös (és véleményem szerint vallási) gondolatot, vagyis hogy az ember kétféle, egymással ellentétes – egy lelki és egy testi – szubsztanciából áll, a kortársak azonnal elfogadták. Persze már akkor is akadtak olyanok, akik úgy vélték, hogy Descartes téved, de hangjuk elveszett a nagy tudós „meglátását” követő, hangos hurrákiáltások orkánjában. Csak a modern kor biológusainak és pszichológusainak – élükön Antonio Damasio világhírű neurológussal – sikerült tudományosan is bizonyítani ennek ellentétét. Ma már egyértelmű, hogy a test és az agy elválaszthatatlanok, és összeköttetésben állnak mind biológiai, mind mentális szinten.

De Descartes nézete olyannyira eluralkodott, hogy még ma is általános igazságnak számít. Bár számtalan életmódmagazin olyan felvilágosult címekkel hirdeti cikkeit, mint Okos leszel a nevetéstől vagy A test edzése kreatívabbá tesz, ennek ellenére még mindig sokunkban él Descartes tanítása. A legtöbb ember ma is különbséget tesz, még ha nem is tudatosan, a test és a gondolkodási folyamat között. Ahhoz, hogy érthető legyen könyvem további része, rendkívül fontos felfognod: ez egyáltalán nem így van. Még akkor is, ha furcsának tűnhet ily módon gondolkodni.

Tehát hogy is áll ez a dolog?

Egyetlen gondolatunk sem lehet anélkül, hogy ugyanakkor ne történne valami konkrétan a testünkkel is. Amint megszületik egy gondolatunk, az agyunkban létrejön egy elektrokémiai folyamat. A gondolat kialakításához bizonyos agysejtek adott mintázat szerint jeleket küldenek egymásnak. Ha korábban is létrejött bennünk ez a gondolat – mondjuk, egy emlékről van szó –, akkor ezt a mintát már használtuk. Ilyenkor nem kell mást tenni, csak megismételni a mintát. Ha viszont egy teljesen új gondolatot eszeltünk ki, akkor az agyunk egy új mintát, sejthálózatot hoz létre. Ez a minta hatással van többek között a test bizonyos hormonjainak (például az endorfinnak) a kiválasztására, továbbá az autonóm idegrendszerre. Az autonóm idegrendszer irányítja a légzést, a pupillaméretet, a véráramlást, illetve azt, hogy izzadunk vagy elpirulunk stb.

Minden fontos gondolat valamilyen módon befolyásolja a testünket. Van, amikor ez nagyon egyértelmű. Ha félsz, akkor kiszárad a torkod, vagy megindul a véráramlás a combizmaidba, hogy felkészítse a testet a futásra. Ha viszont az élelmiszerbolt pénztárosát nézegetve pajzán gondolataid támadnak, akkor más, rendkívül egyértelmű reakciókat figyelhetsz meg a testedben – pedig csak egy gondolatról van szó. Máskor olyan csekély reakciók alakulnak ki, hogy szemmel nem is lehet megfigyelni. De attól még ott vannak.

Mindez tehát azt jelenti, hogy ha semmi mást nem teszünk, csak a másik ember testi elváltozásait figyeljük meg, már akkor is kellő képünk lehet arról, miképp érzi magát az illető, milyen érzelmek uralkodnak épp benne, és mire gondol. A megfigyelési képesség gyakorlásával egy idő után már olyasmit is felfedezhetsz, amelyeket korábban, csekély mivoltuk miatt, nem voltál képes észrevenni.

Test ♥ lélek

De ezzel még nincs vége. Nem elég, hogy minden gondolatunk valamiképp visszatükröződik a testünkben, a kutatók azt állítják: ez fordítva is így működik. Amit a testünkkel teszünk, kihatással van a mentális folyamatainkra is – sőt még az érzelmeinkre is. Magad is könnyen ellenőrizheted, hogy igaz-e ez az állítás, vagy sem.

Kövesd a leírást:

◆Szorítsd össze a két fogsorod!

◆Ráncold a homlokod!

◆Bámulj egy pontra magad elé!

◆Maradj így tíz másodpercig!

Több kutató szerint rövid idő múlva úgy érzed, hogy mérges vagy. De vajon miért? Hát mert pontosan ugyanazokat az izommozdulatokat végezted az arcoddal, amelyeket akkor is tennél, ha valóban rettenetes dühöt érzel. Az érzelmek ugyanis nem csak a fejben zajlanak. Ahogy minden más gondolatunk, úgy ezek is az egész testben történnek.

Ha egy adott érzelemhez asszociálható izmokat aktiválsz, akkor egyben aktiválod és átéled magát az érzelmet is, azaz a mentális folyamatot, amely aztán hatással van a testedre – ez esetben az autonóm idegrendszeredre. Talán nem is vetted észre, de amikor elvégezted az alábbi tesztet, tíz-tizenöttel megszaporodott a pulzusod, és még az is lehet, hogy megindult a véráramlás a kezedbe, amelyet most mintha kicsit melegebbnek éreznéd, vagy enyhén bizseregne.

Hogy történt mindez? Mivel elvégezted az épp az előbb leírt izomváltoztatásokat, azt közölted az idegrendszereddel, hogy dühös vagy. És voilà!

Amint látod, mindkét irányba működik a rendszer. Ha végiggondolja az ember, mindez teljesen logikus, és minden más rendkívül furcsa lenne. Létrejön egy gondolat, és az befolyásolja a testünket. Csinálunk valamit a testünkkel, és az hat a gondolatainkra is. Ha esetleg úgy tűnne, hogy ez még mindig nem egészen stimmel, akkor annak csak az lehet az oka, hogy a „gondolat” szó alatt egy nem anyagi folyamatot, történést értünk, míg a „test” szó egy fizikai valóságot jelöl.

Talán nem egyszerű felfogni, hogy fiziológiai szempontból nincs túl nagy különbség aközött, hogy mentálisan élvezünk egy remek zenét, vagy fizikailag reagálva izzadunk egy forró nyári napon. De mindkét történésnek van testi és mentális oldala is.

Ezt másképp is le lehet írni, hogy következetesek legyünk. Ahogy már korábban mondtam: egyetlen gondolat sem születhet benned anélkül, hogy az ne lenne hatással a biológiai folyamataidra. Azokra a folyamatokra, amelyek nemcsak az agyban, hanem az egész szervezetben zajlanak. Mármint benned. Más szóval – felejtsd el Descartes-ot!

Szavak nélkül és nem tudatosan

A mentális feled és a biológiai feled egy és ugyanaz. Ha ezt megértetted, akkor remek úton haladsz afelé, hogy csodálatos gondolatolvasó legyen belőled. Az általam használt gondolatolvasás alapötlete ugyanis az: azáltal értjük meg mások mentális folyamatait, hogy a testüket figyeljük. Természetesen sosem fogjuk tudni szó szerinti értelmezésben „kiolvasni”, hogy mi történik valakinek a fejében (ehhez először is az kellene, hogy mindenki szavakban gondolkozzon, de mint látni fogjuk, ez egyáltalán nem mindig van így), ám erre nincs is szükségünk. Bizonyára már kezded kapiskálni: ahhoz, hogy megértsük, mi zajlik belül, elég, ha látjuk, mi történik a test látható részén. Az általunk megfigyelt dolgok egy része – testfelépítés, testtartás, hangszín stb. – az idő során többé-kevésbé változatlan. De beszélgetés közben sok minden változik: testbeszéd, tekintet, tempó és egyebek. Ezeket a jeleket a nonverbális, azaz „szavak nélküli kommunikáció” kifejezés alatt gyűjtjük egybe.

Két ember között a kommunikáció jelentős része ugyanis szavak nélkül történik, sőt bizonyos helyzetekben teljesen azokat nélkülözve zajlik. (Természetesen akadnak olyan helyzetek is, amikor a szavak nélküli kommunikáció nem olyan fontos, de soha nem tűnik el teljesen. Még ha egy matematikai probléma közös megoldásán fáradozunk is, bizonyos mértékig szükségünk van a nonverbális kommunikációra. Ha másért nem, hát azért, hogy motiváljuk egymást.) A szavak lényegesek, de korlátozottak. A többi információt a testünkkel és a hangminőségünkkel közöljük.

Ennek ellenére csökönyösen ragaszkodunk ahhoz, hogy arra helyezzük a legfontosabb hangsúlyt, mit mond nekünk valaki, milyen szavakat használ, és csak a legritkább esetben gondolkodunk el azon, miként is mondta ezt nekünk. Holott a szavak nélküli kommunikáció, amely tehát a teljes kommunikáció nagyobb részét teszi ki, nem csak szavak nélkül történik. Hanem öntudatlanul is.

Tessék? Az nem létezik, hogy úgy kommunikálunk, hogy azt nem tudatosan tesszük! De igen, ez bizony igaz. Még ha nézzük is azt az embert, akivel beszélgetünk, akkor is a figyelmünk legnagyobb részét arra összpontosítjuk, hogy mit mond nekünk. De általában nemigen törődünk azzal, hogy miképp mozgatja a szemét, az arcizmait vagy a teste többi részét, legfeljebb egészen nyilvánvaló esetekben. (Például amikor valaki pontosan úgy tesz, mint ahogy az előbb te: összehúzza a szemöldökét, összeszorítja a fogát, és ökölbe szorított kézzel mered ránk. Ilyenkor – remélhetőleg – sikerül magára vonnia a figyelmünket.)

A figyelemnek ez a hiánya nem csak a szavak nélküli kommunikációra vonatkozik. Abban is elég gyengék vagyunk, hogy megértsük, mit mond nekünk a másik a szavaival. Folyamatosan rejtett javaslatok és kétértelmű utalások tüzében állunk, amelyek teljesen elsuhannak a tudatunk mellett. Ugyanakkor viszont táncot ropnak a tudatalattinkkal, azzal az egyáltalán nem lényegtelen hellyel, ahol a nézeteinket, előítéleteinket és a világról alkotott elképzelésünket tároljuk.

Igazság szerint mindig az egész testünkkel kommunikálunk, hadonászó kézmozdulatainktól kezdve egészen a pupillaméretünkig vagy a hangunk használatáig. Általában nem vagyunk túl erősek abban, hogy tudatosan befogadjuk ezeket a jeleket, szerencsére azonban a tudatalattink megteszi ezt helyettünk. Tudatalattink a kommunikáció minden részletét – legyen az testbeszéd, szag, hangszín, érzelmi állapot vagy szó – befogadja, elemzi, majd szavak nélküli, öntudatlan csatornákon megfelelő választ ad rá. Tehát nem elég, hogy a tudat szintjén lemaradunk a legtöbb információról, amit mások közölnek velünk – ráadásul alig van, vagy egyáltalán semmi ellenőrzésünk sincs afelett, hogy mit válaszolunk. És a tudatalatti, szavak nélküli feleletünk esetenként merőben ellentétes lehet azzal a véleménnyel, amelyről azt hisszük, hogy képviseljük, és amelyet szavakkal állítunk.

Ez a tudatalatti kommunikáció természetesen erősen befolyásol bennünket. Ezért lehet néha az a különös érzésed, hogy az, akivel az előbb oly kellemesen elbeszélgettél, valójában nem is kedvel téged. Ugyanis tudatalatti szinten felfogtál egy sor ellenséges jelzést, és ez alapozza meg a megérzésedet, amelyről fogalmad sincs, hogy miért alakult ki.

De a tudatalattink sem tévedhetetlen. Rengeteg mindent kell befogadnia, értelmeznie, és mindezt egyszerre, ráadásul anélkül, hogy valaki is tanította volna neki, hogyan tegye ezt. Ezért néha becsúszhat egy-egy hiba. Nem látunk mindent, lemaradunk árnyalatnyi különbségekről, tévesen értelmezzük a jeleket. És máris kész a félreértés.

Már most is ezt csinálod, de jobb is lehetsz benne

Nézzük meg együtt, hogy mit is teszünk egymással a kommunikáció során, szavak nélkül és öntudatlanul, és hogy ez mit is jelent. Ahhoz, hogy a legjobb légy a kommunikációban – és a gondolatolvasásban! –, rendkívül fontos észrevenned és helyesen értelmezned a szavak nélküli jeleket, amelyeket a környezetedben lévők öntudatlanul küldenek neked a kommunikáció során.

Ha jobban figyelsz a saját, szavak nélküli kommunikációdra, ellenőrzésed alatt tarthatod az üzeneteidet, ügyelhetsz rá, hogy ne értsenek félre, továbbá ne sugározz magadból kétértelmű jeleket. A másik számára megkönnyítheted a helyzetet azzal, hogy olyan jeleket használsz, amelyről tudod, hogy az adott személy a legkönnyebben tudja befogadni. Ha megfelelő módon kezeled a szavak nélküli kommunikációdat, akkor befolyásolni tudod a környezetedet abban, hogy ugyanabba az irányba haladjon, amerre te szeretnél menni, és ugyanazok legyenek a céljai. Ez egyáltalán nem elvetemült vagy erkölcstelen dolog. Hiszen már most is ezt teszed.

A különbség csak annyi, hogy fogalmad sincs róla, hogy milyen üzenetet küldesz, vagy milyen hatást gyakorolsz a környezetedre.

Itt az ideje, hogy ezen változtass! És ezt komolyan gondolom. Az a célom, hogy a lehető legkönnyedebb, legkonkrétabb és leggyakorlatiasabb módon átadjam neked ezt a tudást.

Épp most vásároltam egy emeletes ágyat a gyermekeimnek az IKEA-ban. Ha kaptam volna hozzá egy tizenegy oldalas használati utasítást, amely az első tíz oldalon csak arról szólt volna, hogy miért is jó, ha valakinek van egy ágya, majd ezekkel a szavakkal zárul: „Minden eszközöd megvan hozzá, hogy megépítsd a saját ágyad! Fogj hozzá! A legfontosabb a stabil váz! És ne feledkezz meg egy kényelmes matracról se!”, akkor bizony elég morcos lettem volna, és könnyen lehet, hogy ráripakodtam volna az első utamba akadó eladóra.

Pedig észrevettem, hogy számos olyan könyv létezik, amelyik pontosan ilyen. Hosszú oldalakon keresztül ígérgetik, hogy majd elmondják, „hogyan kell csinálni” akármit is, de mire eljutottunk az utolsó oldalra, fikarcnyit sem lettünk okosabbak. Továbbra sincs fogalmunk róla, mit kell például konkrétan tennünk ahhoz, hogy jobb emberek lehessünk (mert leggyakrabban erről van szó). Vagy hogy miképp illesszük össze az ágy háttámláját a keresztrúddal.

Azt szeretném, ha a könyvem ugyanolyan egyértelmű és konkrét lenne, mint az IKEA összeszerelési útmutatója, és ha végigolvastad, akkor pontosan tudd, hogy miről beszéltem, mind elméleti, mind gyakorlati síkon. Az a célom, hogy már olvasás közben próbáld ki a gondolatolvasás és a gondolati befolyásolás különböző módszereit, és tudd, melyik az ágy háttámlája, és melyik az eleje.

És végül: nincs semmi ebben a könyvben, amire magamtól jöttem volna rá. Minden, amit és amiről olvasol, a kérdéskör valódi szakértőinek kutatásain alapszik. Az igazi munkát már elvégezték előttem olyan nagyságok, mint Milton H. Erickson, Richard Bandler, John Grinder, Desmond Morris, Paul Ekman, Ernest Dichter, Antonio Damasio, Erika Rosenberg, William Sargant, Philip Zimbardo, William James, Denise Winn – hogy csak néhány nevet említsek. Nélkülük elég vékonyka lett volna ez a kötet.

Remélem, kényelmesen elhelyezkedtél. Most aztán a lovak közé csapunk…

corvina@lira.hu
www.corvinakiado.hu
Felelős kiadó: Király Levente, a Corvina igazgatója
Műszaki vezető: Székelyhidi Zsolt
Felelős szerkesztő: Falus János
Korrektor: Torma Lászlóné

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Inter Tight – SIL Open Font License
Mohave – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Roboto Condensed – Apache License 2.0