Lucy Ryder

Pokoli pilóta

Sue MacKay

Hoztam neked egy kisbabát

Alison Roberts

Az új családtag

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Bev Riley, 2016 – Vinton Kiadó Kft., 2022

Eredeti címe: Caught in a Storm of Passion (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

© Sue MacKay, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2022

Eredeti címe: The Italian Surgeon’s Secret Baby (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Czárán Judit

© Alison Roberts, 2008 – Vinton Kiadó Kft., 2022

Eredeti címe: The Italian Surgeon Claims His Bride (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Fürst Anna

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2010)

Nyomtatásban megjelent: a Szívhang különszám 76. számában, 2021

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-544-2

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2022

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Lucy Ryder

Pokoli pilóta

1. FEJEZET

Tuamotu-szigetek, Dél-Csendes-óceán

Dr. Evelyn Carmichael összehúzta a szemét, a körmeit az ülés kartámlájába vájta, és hálát adott az égnek a bekapcsolt biztonsági övért. A hidroplán veszélyesen dülöngélt a viharban, amely a Port Laurent-i felszállás után egy órával szinte a semmiből támadt. Eve halálosan rettegett.

Meg fog halni… A Csendes-óceán közepén meg fog halni, és még csak egy valamelyest tűrhető…

Egy gyilkos szélroham oldalba kapta a gépet, és azzal fenyegetett, hogy darabokra szaggatja. A fém csikorgott a természet erőinek vad támadásában, mintha a kín túl nagy lenne ahhoz, hogy sztoikus némasággal viselje. Eve teljesen megértette. Ő maga közel állt hozzá, hogy sikoltozni kezdjen. Meg is tette volna, de egy hang sem jött ki a torkán, csak ült tágra nyílt szemmel, miközben a világ elmerült körülötte.

Megvolt ennek a jó oldala is, mert a sokkos állapot megakadályozta, hogy hisztériás rohamban törjön ki. Őszintén szólva inkább meghalt volna, mint hogy a mellette ülő férfit, a pokoli pilótát – csak így nevezte magában – megörvendeztesse a kiborulásával.

Evelyn nem nézett ki a fülke elülső ablakán, de a pilóta felé sem tekintgetett. A férfi magas volt, és eléggé félelmetes a folytonos átkozódásai nélkül is.

Szerencsére a repülőgépével és az anyatermészettel vívott küzdelmében láthatóan megfeledkezett Eve jelenlétéről. A lány örült ennek, mert így nem vehette észre, hogy közel áll az idegösszeomláshoz.

Már megint.

Pár órával ezelőtt kinyitotta a szemét, és megállapította, hogy egy rattankanapén fekszik, és egy félmeztelen tengeri isten magasodik előtte. Széles a válla, hosszú a lába, és a helyiséget betölti férfias gőgjének és szexuális magabiztosságának veszélyes keverékével. Rögtön ellenszenvesnek találta.

Ennek természetesen semmi köze sem volt az illető közelségéhez, sokkal inkább ahhoz a felismeréshez, hogy az idegen ilyen sebezhetőnek és gyámoltalannak látja.

Ha Eve utált valamit, akkor azt, ha gyámoltalannak tűnik.

Oké. Talán köze volt ennek ahhoz, hogy hirtelen úgy érezte: magatehetetlen, ügyetlen és ismét tizenhárom éves. Mintha újra a szánakozás és a gúny céltáblája lenne.

Csak rá kellett néznie a férfira, ahogy föléje hajolt, és a vízcseppek hullottak rá a mellkasáról, hogy tudja, hogy a kemény fickók prototípusa.

Szerencsére Eve már nem volt félénk és gyámoltalan, és sosem érdekelték a kemény fiúk. Az anyjának bezzeg ők voltak a gyöngéi, és Eve megfogadta, hogy nem lép a nyomdokaiba. Elvégre ő egy harmincéves szülész-nőgyógyász, aki előtt reményteljes karrier áll. Hamar megtanulta, hogy egy hűvös pillantással, valamint egy felhúzott szemöldökkel könnyen le tudja szerelni a tolakodó pasikat.

De ez az acélkemény izomzatú, hűvös szürke szemű… Neander-völgyi – a csípőjére csúszott kargónadrágjában – derűsen viszonozta jeges tekintetét. És gúnyosan felvonta a szemöldökét.

Eve vérnyomása az egekbe szökött – és nem csak a bosszankodástól. Ennyi elég is volt ahhoz, hogy megutálja a fickót.

De mindez most nem számít! Nem, ha az egész élete lepereg a lelki szemei előtt.

– Őrizze meg a nyugalmát! – kiabálta túl a pilóta a vihar bömbölését és a meggyötört fém nyikorgását.

– Nyugodt vagyok – sziszegte Eve, és dühösen szikrázó szemmel nézett a férfira.

Legszívesebben fenéken rúgta volna magát, amikor a zavarba ejtő szürke szempár rászegeződött, és ő egy kicsit megszédült.

Az időeltolódástól, az aggodalomtól és a kimerültségtől van, nyugtatgatta magát. Vagy a tesztoszterontól, amely mint egy mérgező felhő burkolja be. Arról nem is beszélve, hogy allergiás. Mindössze a csomagja mélyén rejtőző antihisztaminjára van szüksége, és minden rendben lesz.

Egy pillanat! A csomagját elvesztette. Akárcsak az eszét, amikor vállalkozott erre a kalandra.

– Akkor miért nyöszörög?

A férfi szája árulkodóan megrándult, és Eve a legszívesebben ráförmedt volna. Sőt még a fogait is bevetné! Nem erőszakos természet, de most szívesen kivételt tenne. Sajnos, a fickó kábé annyira érzékeny, mint egy kődarab, és ha beleharap, valószínűleg érdeklődésnek értelmezné.

– Tegyen róla, hogy ez a repülő hajó a levegőben maradjon, és hagyja, hogy én számba vegyem az eddigi életemet!

– Ígérem, nem lesz semmi baj – mondta a férfi. – Chris még soha nem hagyott cserben, és már sokkal rosszabb időjárási viszonyok közt is repültem.

– Chrisnek keresztelte el a hidroplánját? Minek a rövidítése? Christine? Crystal? – Eve elvigyorodott. – Christian?

A férfi gúnyos tekintettel meredt rá, mintha teljesen idiótának tartaná, aztán a mutatóujjával a fejük felett himbálózó medálra bökött.

– Szent Kristóf. Van egy megállapodásunk.

Eve azt kívánta, bárcsak a férfi inkább az időjárás istenével kötött volna megállapodást, amikor mintegy válaszul a világ egy vakító kékesfehér villanásban felrobbant. Eve elfojtotta rémült sikolyát, és vett egy mély levegőt. A csípős bűz szinte szétmarta a tüdejét, amikor szikrázni kezdett a műszerfal, és recsegés-ropogás hallatszott.

– Nagyszerű!

– Mi? – Eve, mereven, mintha botot nyelt volna, tágra nyílt szemmel nézett a pilótára. A férfi arca komor volt, és ahogy a botkormányt markolta, kevés bizalmat ébresztett a lányban. – Mi?

– A francba, ne fészkelődjön! – dörrent rá a férfi, miközben az ujjai a műszerek fölött cikáztak. – Hozza a tűzoltó készüléket!

– Kigyulladtunk?

Eve elfelejtette becsukni a száját. Rémülten meredt a pilótára. Az ég szerelmére, ötven méterrel a tenger fölött repülnek! Nem állt szándékában, hogy megsüljön egy lángoló tűzgömbben.

– Hát nem látja, hogy a műszerfalból lángok csaptak ki? – ordította a férfi. – Persze hogy kigyulladtunk! Hozza már végre a tűzoltó készüléket!

Eve kábán a biztonsági övhöz nyúlt, és azon töprengett, vajon tanácsos-e elhagynia az ülést. A tűz talán magától is elalszik. A pilóta az átkozott egójával talán elfojtja. Annyira remegett a keze, hogy másodpercekbe telt, mire kikapcsolta az övet.

Igyekezett visszanyerni az önuralmát. Az egész csak egy rossz álom! Londonban kellene lennie egy elegáns hotelben, és részt venni egy nőgyógyászati konferencián. Ott is volt – egészen két óra hosszat –, mielőtt felült Heathrow-n az első gépre, mert a húga üzenetet hagyott, miszerint megismert valakit, és összeházasodnak.

Házasság! Egy fickóval, akit alig ismer! A Dél-Csendes-óceán valamelyik isten háta mögötti szigetén, a pokolba is! Amelia talán elvesztette az eszét? Semmit sem tanult hányatott gyerekkorából?

Ebből a házasságból nem lesz semmi! – fogadta meg Eve. Legalábbis egyelőre nem. Mert ha a húga tényleg elvesztette az eszét, akkor neki, az idősebb ikertestvérnek a feladata, hogy észre térítse.

Az élet a trópusi szigeten ugyanúgy megzavarta Amelia fejét, mint egykor az anyjukét, amikor az annak idején megismerte az apjukat, és fülig beleszeretett. Még egy férfi a baklövések sorában!

Neki most nem kell mást tennie, mint odarepülni, felnyitni Amelia szemét, és még időben visszatérni Londonba a konferencia utolsó három napjára – lehetőleg a húgával. Ők ketten a világ ellen!

Mindazonáltal lehet, hogy nem ér vissza a konferenciára. Talán még Tukamumura sem, hogy megakadályozza az esküvőt. Vagy inkább Moratunga a neve?

Számít ez? Egyikre sem fog eljutni, mert nagy valószínűséggel a tengerben leli halálát.

Szinte részegnek érezte magát a hevesen dülöngélő repülőn. Imbolyogva felállt, és a pilótaülés hátsó részéhez erősített tűzoltó készülékhez tántorgott. Ami a hétcentis cipősarokban nem volt könnyű.

– A pokolba is, siessen már! Mozogjon! – sziszegte a pilóta összeszorított fogakkal, és Eve legszívesebben elküldte volna melegebb éghajlatra.

De mi lesz, ha a férfi az egyetlen működő ejtőernyővel meglép? Ebbe inkább bele se mert gondolni.

Igyekezett kirángatni a henger alakú készüléket a helyéről, és felsikoltott, amikor a repülő zuhanni kezdett. Megtántorodott, a pilótafülke hátoldalának esett, és minden irányba habot permetezett.

Csak épp a tűzre nem.

– Mi az ördögöt művel? – ordította a pilóta, azzal hátranyúlt, és megragadta a lány selyemblúzát. – A tűz! – kiáltotta. Habbal a hajában, amely az orráról az állára csepegett, inkább félelmetesnek tűnt, mint nevetségesnek. – Azt az átkozott tüzet célozza meg!

– Akkor talán egyenesben kéne tartania az átkozott repülőt! – vágta rá dühösen Eve, és ellökte a férfi kezét, amely veszedelmesen közel került a melléhez.

Ami hibának bizonyult, amikor a gép ismét megbillent, és Eve karok, lábak, fúvóka és a készülék hatalmas összevisszaságában a pilóta ölében landolt.

Felkiáltott, és elfojtotta a késztetését, hogy fejbe vágja a férfit a nehéz készülékkel. Nincs szüksége még egy eszméletlen pilótára is. Semmiképpen. Ehelyett véletlenül magát kólintotta fejbe, amitől nyomban csillagokat látott.

Ijedt kiáltással elejtette a készüléket, a kezét a sérülésére szorította. Remek! Még egy kék folt a többi mellé, köszönhetően Mr. Én-vagyok-a-pilótája Chase-nek. Dörmögést hallott, majd szitkozódást, és fenékre pottyant. A könnyein át látta, amint a pilóta az egyik kezével a fúvókát a műszerfalra irányítja, míg a másikkal a botkormányt fogja. A műszereket másodperceken belül vastag habréteg borította.

A tűz dühösen sziszegett még egyet, aztán kihunyt.

A megkönnyebbülés azonban csak rövid életű volt, mert amint félredobta a készüléket, Chase két kézzel megmarkolta a botkormányt olyan erősen, hogy egészen kifehéredtek az ujjpercei. A habbal borított műszerfalra pillantott, és káromkodott.

Már megint.

Az arckifejezése nem tetszett Eve-nek.

– Most mi van?

A férfi feszültnek és komornak tűnt, láthatóan erősen koncentrált, és összehúzta a szemét. Egy izom megrándult keskeny, napbarnított állán.

– Ne merje azt mondani, hogy lezuhanunk! – figyelmeztette Eve éles hangon. – Mert akkor még egy hisztérikus nőt is kap a nyakába. És biztos vagyok benne, hogy nem akar hisztérikusan látni.

A férfi pillantása elárulta, hogy szerinte Eve már fél órája átlépte a hisztéria felső határát. A lány nem törődött vele. Lezuhannak! Tudja. A férfi is tudja. Csak túlságosan makacs és öntelt, hogy beismerje, Szent Kristóf cserben hagyta őket.

Eve nyelt egyet, és megbűvölten figyelte, amint Chase kar- és vállizmai a fehér póló meg a sima, napbarnított bőr alatt kidagadnak.

– Kapcsolja be magát! – sziszegte a férfi összeszorított fogakkal. – Ez most kellemetlen lesz.

Eve álla leesett. Még kellemetlenebb? Csak nehezen állta meg, hogy ne nyöszörögjön. Tudta, hogy ezzel a „kellemetlenséggel” már nem birkózik meg.

Lezuhannak.

– Meg fogunk halni!

– Nem fogunk meghalni. Kitűnő pilóta vagyok – szögezte le Chase, és a motorok szinte emberi hangon tiltakoztak.

– Amennyiben nem tűnt volna fel magának, okostojás, ez nem egy szimpla vihar! – kiáltotta Eve torkaszakadtából, miközben a biztonsági övvel küzdött. – Ez itt maga az armageddon. És ha meghalok, megölöm magát.

– Nem áll szándékomban meghalni! – förmedt rá Chase, mintha a feltételezéssel nemcsak őt, hanem az egész családját megsértette volna.

Megrázta a fejét, a Szent Kristóf-medál után nyúlt, és megcsókolta.

– Csak arra van szüksége, hogy bízzon bennem – mondta Chase, miközben a gép felágaskodott, majd rázkódni kezdett.

Eve visszafojtott egy újabb sikolyt. Az ülés karfájába vájta a körmeit, és azt kívánta, bárcsak Chase combja lenne.

– Amire szükségem van, hogy kimentsen bennünket ebből a viharból – sziszegte. – Meg kell találnom a húgomat, és megakadályozni, hogy elkövesse élete legnagyobb hibáját. – Felemelte a hangját: – Folyton az jár a fejemben, hogy hamarosan a teremtőm elé lépek anélkül, hogy valaha világgá kiabáltam volna az orgaz… Mindegy, nem számít!

– Mi? – A férfi olyan gyorsan fordult feléje, hogy Eve szinte arra számított, a feje lerepül a nyakáról. Chase a lány szájára szegezte a tekintetét. – Mit kiabálna világgá?

– Nem számít! – próbálta túlkiabálni Eve a hatalmas lármát. – Nem akarok beszélni róla, hogy hamarosan harmincegy éves leszek, és még sosem éltem át világrengető orgazmust. Szeretnék egyet, csak egyetlenegyet, mielőtt beadom a kulcsot. Túl nagy kérés lenne?

– Még sosem élt át…? – hüledezett Chase.

– Nem. És most már nem is fogok.

A válaszát fülsiketítő robbanás nyomta el, és a következő pillanatban a gép fejjel lefelé fordult. A biztonsági öv belevájt Eve húsába, de megtartotta. A lány tudta, hogy bekövetkezett. Meghal, és sosem fog átélni olyan orgazmust, hogy kéjesen kiáltozzon.

2. FEJEZET

Hat órával korábban, Tangaroa szigete, Port Laurent

Evelyn gyakorlatilag kiesett a taxiból, amikor az csikorgó kerekekkel megállt egy négyszögletes épület előtt, amely a Tiki Sea & Air Charter Service irodáinak adott helyet. Átrepülte a fél földgolyót, de az utolsó öt mérföld messze az utazás legrémesebb része volt. A borzalom öt mérföldje egy taxiban. Evelyn csodálkozott rajta, hogy túlélte.

Bostonból indult ónos esőben, és hóviharban landolt a Heathrow-n. A csinos kosztüm, amelyet az új kinevezése alkalmából vett, most valósággal ráragadt a bőrére. A bőröndje útközben eltűnt, és a kézipoggyászában nem volt megfelelő ruhadarab az itteni fülledt meleghez.

Atyaég! A Dél-Csendes-óceán térsége…

A pulzusa meglódult, a vér hangosan dübörgött a fülében, és elöntötte a forróság. Egy rettenetes pillanatig azt hitte, hogy menten elájul. Gyorsan beszívta a meleg, párás levegőt, hogy kitisztuljon a feje.

Ki gondolta volna, hogy amikor a Heathrow-n kiszállt a gépéből, és bekapcsolta a mobilját, nem a tervezett nőgyógyászati kongresszuson fog részt venni, hanem újra repülőre száll, és Tuka-Tukára indul.

Vagy Moramumura?

Felsóhajtott.

Eddig még a Társaság-szigetekről sem hallott, nem beszélve a Tuamotu szigetcsoportról. Ami felveti a kérdést: Mi az ördögöt keres itt a húga? A legutóbbi hír még az volt, hogy Hawaiin egy elegáns hotelben énekel.

Jókedvűen, amilyen Eve is szívesen lett volna – Jézusom, ez a Dél-Csendes-óceán! –, a sofőr kiráncigálta az utasa táskáját a taxiból, letette a földre, és rádobta a nehéz télikabátot. Aztán visszamászott az elaggott járműbe, és őrült iramban eltűzött, miközben teli torokból énekelte a hordozható rádiójából harsogó számot.

A levegő olyan nedves volt, hogy Eve azt hitte, mindjárt kopoltyúi nőnek, amikor a táskát és a kabátot a vállára vetette. A laptopot a hóna alá csapta, és átvágott az úton a kis épülethez, amely egzotikus virágok és sűrű növények között emelkedett.

Hirtelenjében nem is tudta, mit keres itt.

A Tiki Sea & Air Charter Service irodáihoz vezető faajtók nyitva álltak. Eve felballagott a lépcsőn egy lelógó virágkosarakkal díszített, széles verandára. A kábító illat a Bloomingdale’s parfümériájára emlékeztette. Nehéz, buja és egzotikus.

Letörölte a homlokáról a verejtékcseppeket. Megpillantott egy idős férfit, aki egy rattankanapén szundikált, és elfogta az irigység. A fél karját odaadta volna egy puha ágyért, egy tiszta lepedőért és huszonnégy óra alvásért.

Jól tudva, nincs annyi ereje, hogy az öreg pasastól elvegye a kanapét, a nyitott ajtón át belépett a régi, francia koloniálstílusú épületbe, amelynek bő három évtizede lejárt a szavatossági ideje.

Mintha egy film kellékeit látná. Ócska rattanbútorok, a földön kókuszszőnyegek és egy nagy mennyezeti ventilátor, amely lustán keverte a nehéz, pállott levegőt.

Egy hatalmas, ívelt bambuszpult foglalta el a hátsó terület nagy részét. Mögötte a nyitott zsalus ajtókon át látni lehetett a hátsó verandát, amely egészen egy hosszú, széles stégig nyújtózkodott. A szinte giccsesen türkizszínű vízen egy nagy fehér hidroplán ringatózott. Eve különben nem látott mást, csak egy földnyelvet és a napfényben csillogó óceánt.

A pult mögötti, másik nyitott ajtó bepillantást engedett egy kicsi, rendetlen irodába, ahol egy árva lélek sem tartózkodott.

– Még ez is! – motyogta Eve, és ingerülten fújt egyet. – Hol a fenében lehetnek?

– Ia ora na e maeva! – szólalt meg valaki hangosan, mire ijedten összerezzent.

Elkerekedett szemmel kereste a rekedt hang tulajdonosát. De minden csendes volt, leszámítva az elülső verandán alvó öreg férfi horkolását.

Csendes és elhagyatott.

Nagyszerű! Ráadásul most már hangokat is hall!

Eve nyugtatgatta magát, hogy nem őrült meg. Letette az ingóságait egy székre, és a zsalus ajtóhoz ment, hogy kiderítse a rekedt hang eredetét. És hogy találjon valakit, aki elárulja, hol találja a Chase nevű pilótát.

Kilépett a hátsó verandára, és hirtelen elvakította a déli nap. Hőség szállt fel a stégről, és a nagy öböl visszatükrözte a sugarakat.

Ellenállt a késztetésnek, hogy visszamenjen a félhomályos épületbe. Felemelte a kezét, hogy a szemét leárnyékolja, amikor a károgó hang a fülébe rikoltotta:

– Ia ora na e maeva!

Eve ijedten megpördült. Egy baltáját lengető pszichopatára számított, de csak egy kék-piros színekben tündöklő papagájt látott egy szemközti fatönkön. A madár ingerülten figyelte.

– Ó! – sóhajtott fel Eve megkönnyebbülten, és a veszélyesnek tűnő csőrt látva óvatosan hátrább lépett. – Helló! Nem tudod, hol találom… hm… Chase-t?

A madár oldalt billentette a fejét, és Eve megint felsóhajtott. Most már papagájokkal társalog! Ami azt jelenti, hogy az alváshiány és a stressz az őrület szélére kergette.

– Jól van – mondta kurtán. – Jobb, ha megkeresem magam.

– Ma… oo roo…roo ro… aa! – rikácsolta a papagáj, és fel-le ugrált.

– Igen, te is – motyogta Eve, és a veranda korlátjához lépett.

Áthajolt rajta, és a buja növényzeten túl megpillantotta a széles pallót, amely egyenesen a jachtkikötőhöz és az üzletközponthoz vezetett.

Életnek semmi jele – nyilván mindenki elbújt a tikkasztó hőség elől.

Eve letelepedett a legfelső lépcsőre, és fújt egyet. Ekkor a vízből felbukkant egy hosszú, napbarnított kar, és a stégre csapott.

Nyomban követte egy másik kar meg egy kéz, amely halakkal teli hálót tartott. Aztán a két erős kéz megtámaszkodott a stégen, és a férfi többi része is felbukkant. Akár a tenger istene, amint meglátogatja a földi halandókat.

Eve szája tátva maradt. Megnyalta kiszáradt ajkát, és figyelte a vízcseppeket, amelyek a széles mellkason, a tökéletes vállon és a bicepszen megindultak lefelé a kockás hason át a fanszőrzet irányába, amely aztán eltűnt a mélyen ülő fürdőnadrágban.

Atyaég! Eve levegő után kapott. A férfi lába hosszú volt, és ugyanolyan tökéletes, mint a többi testrésze. Pislogott, és azon tűnődött, nem hallucinál-e.

Ám a férfi nem tűnt el, és ő felsóhajtott. Úgy sóhajtozott, mint egy ostoba tinédzser, ami megijesztette volna, ha nincs a végkimerülés határán.

A tenger istene megrázta a fejét, vízcseppek záporoztak szerteszét, majd lehajolt, és könnyedén felemelte a halakkal teli hálót. Felegyenesedett, és a stégen át megindult Eve felé, miközben szabad kezével kitörölte a vizet az arcából.

Aztán észrevette a látogatót. Egy pillanatra megtorpant, de aztán folytatta útját. Az arca komor volt.

Eve idegesen felállt, és lesimította a szoknyáját. A feje zúgott, a látása elhomályosodott, és távolról hallotta a saját hangját:

– Evelyn Carmichael vagyok. Chase-t keres… ker…

Ha volt valami, amit Chase Gallagher jobban utált, mint az adóhivatalt, akkor a nagyvárosi, karrierista nőket nagyvárosi allűrökkel. Ennek ellenére el kellett ismernie, hogy a hosszú, formás láb az elegáns magas sarkúban pokolian szexi.

Középmagas, szexi alak és szigorú kontyba fésült vörösesbarna haj, amely a napon valószínűleg száz különböző árnyalatban játszana, ha a tulajdonosa valaha kiengedné. Amikor jobban szemügyre vette az arcot, elakadt a lélegzete, mert azt hitte, hogy jövendő sógornőjét látja maga előtt.

Ami nevetséges, és nemcsak azért, mert Ameliát a fivérével, Jude-dal az üdülőtelepen hagyta, hanem mert ennek a lánynak minden pórusából a nagyvilági nők ingerlékenysége árad, és semmi sincs benne Amelia derűs kedélyéből.

Amelia nővére lehet. A gonosz ikertestvér, gondolta, miközben az egyik karját a lány válla, a másikat a térdhajlata alá csúsztatta.

Felemelte, majd felvitte a lépcsőn, és átkozta a balsorsát. Egy pillanat alatt felmérte, hogy ez a nő csak bosszúságot jelent. És ő mostanában lehetőleg kerüli a bosszúságot.

Legalábbis a nőkkel kapcsolatban.

Fejét rázta a szigorú szoknya, a hosszú ujjú, nyakig begombolt blúz és a nejlonharisnyába bújtatott lábak láttán. Ez a lány mindjárt hőgutát kap.

A papagáj elrepült, amikor Chase a nőt a váróhelyiségbe vitte, és lefektette a jobb napokat látott rattankanapéra. Párnát tolt a feje alá, és hátrább lépett.

Valamit tennie kellene. De mit? Chase csak azt tudta, hogy a hosszú ujjú blúz még mindig be van gombolva a nő csuklóján, ami ebben a melegben hőgutához vezethet.

Rövid vívódás után kinyitotta a gombokat. Összerezzent, amikor a papagáj a vállára repült, és a fülébe rikoltotta:

– Ia ora na e maeva!

– Téged is isten hozott, öreg! – mondta megkönnyebbülten.

Könnyebb volt nem tudomást vennie a selyemről és csipkéről, amikor a madár a vállába mélyesztette a karmait, és emlékeztette, hogy egészségügyi okokból veszi le a nőről a blúzt, és húzza ki a kombinét a szoknyából.

Megrázta a fejét. Nem csoda, hogy ez a nő elájult. Úgy öltözött fel, mint egy könyvtáros úton valamilyen kongresszusra.

Oké, talán nem éppen egy könyvtáros, tette hozzá gondolatban. Inkább mint egy szexi ügyvédnek öltözött könyvtáros.

Felsóhajtott. A harisnyát is le kell venni róla. A blúzt is, valamint a kombinét. De először újra kell élesztenie, és folyadékot tölteni bele.

A nő halkan felnyögött, amikor Chase visszatért egy csomag papírtörlővel és egy üveg vízzel. Letépett egy darab papírt, rálocsolt egy kis vizet, majd megtörölte Eve homlokát.

A nő nyakán a pulzus szaporán vert, a lélegzete gyors és felszínes volt.

Remek! Tényleg remek! Egyszerűbb lenne, ha kórházba vinné, és otthagyná.

Benedvesített még egy papírdarabot, és megtörölgette vele a nő izzadt haját. Közben ügyelt, hogy a tekintete ne kalandozzon a csábos domborulatokra, melyeket a selyem és csipke alig takart el.

Először is ez a nő nem az esete. Egyáltalán nem az. Másodszor az anyja arra nevelte a fiait, hogy tisztelettel bánjanak a nőkkel.

Elhúzta a száját a hirtelen előbukkanó kellemetlen emlékre. Kár, hogy az exfeleségét nem így nevelték! Akkor talán nem kezdett volna viszonyt a főnökével, és nem okolta volna Chase munkáját meg a családját a kapcsolatuk felbomlásáért.

A férfi megvetően horkant egyet. Szerencsére túlélte a kínos felismerést, hogy a felesége jobban szerette a pénzét, mint ő magát. Ám az, hogy Avery a másik férfi gyerekéről azt állította, hogy az övé, gyomrosként érte.

Chase ezek után elköltözött Seattle-ből, és ezen a szigeten telepedett le. Nem hagyott fel a tőzsdeügynöki munkával, egy ablaktalan, klimatizált helyiségben dolgozott, ahol elhelyezte a számítógépeket, és amit az anyja csak a bunkerének hívott. Innen tartotta a kapcsolatot a pénzügyi világgal és Seattle-ben élő szüleivel.

A házassága már a múlté, és nem érdemes foglalkozni vele. Átfutott az agyán, hogy Amelia nővérét egyszerűen a tengerbe dobja, visszamegy a szigetére, és úgy tesz, mintha semmi sem történt volna. Ám tényleg kedvelte jövendő sógornőjét, és meglehetősen biztosra vette, Jude nem örülne, ha ő eltenné láb alól a menyasszonya ikertestvérét.

De mit tegyen egy ájult nővel, aki mindjárt hőgutát kap? Mármint ha nem vetkőzteti le, és dobja az öböl vizébe.

A hajába túrt, a lehetőségeket mérlegelte, és ismét felsóhajtott. Lenézett a nőre. Látta, hogy sötét szempillája megrebben, előtűnik üveges szeme, amelynek a színe pontosan megegyezik az ötszáz dolláros single malt whiskyjével, amit különleges alkalmakra tartogatott.

Atyaég!

Mintha fejbe kólintották volna. Ilyen árnyalatú szemet csak egyetlenegyszer látott. A barátjáé is ilyen. Ám dr. Alain Broussard szemétől nem állt el a lélegzete.

Talán inkább neki lenne szüksége orvosi segítségre.

A nő pislogott, és kinyögött egy rekedt „hellót”. A következő pillanatban kába tekintete kitisztult, és már csöppet sem hasonlított Ameliára vagy Alainre. Felháborodás tükröződött benne.

– Mi… mi az ördögöt művelt? – fortyant fel éles hangon.

Ellökte Chase kezét, amikor ismét a homlokára akarta tenni a nedves papírtörlőt.

Víz csöpögött az összegyűrt papírból a nő mellére, amely a selyemblúz és a kombiné alatt egyértelműen kirajzolódott. Chase megbűvölten bámulta. Eve nyilván követte a tekintetét, mert felsikoltott, a férfi kezére csapott, és hirtelen felült. Chase sajnos nem húzódott el elég gyorsan, és Eve feje az arccsontját találta el.

A nő fájdalmasan felkiáltott, a fejéhez kapott, majd visszadőlt a párnára, és felnyögött, mintha Chase isten tudja, mit tett volna vele.

– Hölgyem, mi a fenét művel? – csattant fel Chase hátratántorodva, majd az ócska rattankanapéra rogyott, amely nyikkant egyet a súlya alatt.

A mozdulattól a vizesüveg felborult. Chase utánakapott, de ezzel csak azt érte el, hogy az üveg a levegőbe repült, a víz pedig szétspriccelt mindenfelé. A nagyja Eve-re záporozott, és még jobban eláztatta már amúgy is nedves blúzát. A vékony selyem szinte áttetszővé vált…

Eve élesen felkiáltott, és fájdalomtól elhomályosuló szemmel nézett a férfira. Chase rájött, hogy még mindig a kezében tartja a nedves papírcsomót, amit gyorsan az arcára szorított, ahol máris véraláfutás keletkezett.

– Mi az ördög volt ez? – tudakolta, és megvizsgálta, nem vérzik-e.

– Maga… maga… – zihálta Eve, és az arca furcsán zöldes árnyalatot öltött. – Jaj, ne! – Nyelt egyet, és a szája elé kapta a kezét. Láthatóan pánikban felült. – Azt hiszem, hogy… Ó!

Chase fejében összeállt a kép. Felugrott, a karjába kapta Eve-et, és gyorsan a mosdóhoz vitte. A vállával betaszította az ajtót, miközben Eve öklendezett.

– Mindjárt ott vagyunk! – biztatta.

Bement az egyik fülkébe, és talpra állította a lányt. Egy gyors mozdulattal a csésze fölé irányította a fejét, majd a tarkójánál fogva lenyomta.

Eve ellenkezés nélkül letérdelt. Öklendezett, a homlokát kiverte a veríték. Chase görcsösen nyelt egyet, majd kiment a fülkéből.

Egy idő után csend lett, és amikor Chase halk nyöszörgést hallott, bedugta a fejét az ajtón. Eve még mindig térdelve a falnak dőlt, a szemét behunyta, és a kézfejével épp megtörölte a száját. Finom hajtincsek ragadtak a homlokához és az arcához. Olyan nyomorúságosan festett, hogy Chase akarata ellenére megsajnálta.

A pokolba! Egyáltalán semmit sem akar érezni, nemhogy részvétet! Máskülönben butaságokat csinál, és úgy viselkedik, mintha segítőszindrómában szenvedne. És ha jobban belegondol, Averyt is így ismerte meg.

Növekvő aggodalommal figyelte Eve sápadt arcát, és leguggolt mellé.

– Minden rendben?

– Igen… – felelte a lány rekedt hangon, és a nyelvével megnedvesítette kiszáradt ajkát. – Csak…

– Terhes? – vágott a szavába nyersen Chase.

Eve-nek leesett az álla.

– Mi? Dehogy!

Chase nem tudta volna megmondani, miért könnyebbült meg a választól. Mi van, ha Eve hazudik? Hazugságokkal aztán bőven van tapasztalata!

Eve hónalja alá nyúlt, megemelte, és lábra állította. A lány azonnal nekidőlt, mivel a térde még mindig reszketett. Chase ahelyett, hogy eltolta volna, magához húzta, és élvezte, amint kerek melle meztelen felsőtestéhez simul.

Amikor rádöbbent, mit művel, gyorsan kihátrált a fülkéből, és a mosdóhoz vezette Eve-et. Lenyomta egy székre, és letépett az adagolóból egy halom kéztörlőt. Megnyitotta a vízcsapot, és alá tartotta a papírt.

Mi a fene ez az egész? Talán a hőség az oka, hogy tetszik neki ez a nő. Pedig nemcsak hogy nagyvárosi nő, de majdnem olyan, mintha a testvére lenne. A leendő sógornője. A francba!

Megfordult, és látta, hogy Eve komoly szemmel figyeli. A gyomra elszorult.

A reakció megijesztette.

Rádöbbent, hogy úgy áll itt, mint egy idióta, és gyorsan levette a tekintetét a lányról. Érezte, hogy a füle átforrósodik. Ez a nő az utolsó ember, aki iránt érezni akar valamit. Ez a viselkedés további bizonyíték arra, hogy a szexmentes élet könnyen őrületbe kergethet valakit.

Abban a reményben, hogy észhez tér, Chase átnyújtotta Eve-nek a benedvesített papírtörlőt, és a szeme sarkából figyelte őt.

– Ha tényleg orvos, hogyhogy… ilyen cuccokban utazik errefelé? – Elhúzta a kezét a csap alól, vízcseppek spricceltek szét. – Kockáztatja a dehidratációt és a hőgutát.

Eve szemügyre vette a vizes papírgombócot, aztán felemelte a tekintetét, amelyben bosszankodás villant. Látszott, megvan a véleménye a férfi egészségügyi ismereteiről.

Kis idő múlva felsóhajtott, és bizonytalanul lábra állt. Tépett egy újabb adag papírtörölközőt, megtörölte az arcát.

– Talán mert egy londoni konferenciára indultam, amikor megkaptam a nyugtalanító hírt, hogy a húgom feleségül akar menni egy férfihoz, akit csak most ismert meg. Egy lúzerhez, aki valószínűleg csak kihasználja őt. És ha azt hiszi, mindenütt örök nyár van, felvilágosítom, hogy az északi féltekén a tél nevű évszak az úr – tette hozzá, és a tükörben olyan tekintettel fixírozta Chase-t, amely kétségbe vonta a férfi értelmi képességeit. – Ónos esőben hagytam el Bostont, és Londonban hóviharban landoltam.

– Ezt… ezt… – mutatott Chase a valaha csinos kosztümre az öccsére tett gonosz megjegyzés miatt indulatosan – le kell vennie, különben ötpercenként elájul.

Jude nem az a típus, aki kihasznál egy nőt. Inkább fordítva.

Eve mormolt valamit, és a tükörben szemkontaktust keresett a férfival. Az arca semmi jót nem ígért.

– Nem ájultam el – mondta lassan, minden egyes szót hangsúlyozva, mintha gyöngeelméjűhöz beszélne.

Chase megvetően horkantott egyet. Kezdte élvezni a dolgot.

– Akkor valószínűleg tévedtem.

A nő szeme elkeskenyedett.

– Sosem ájulok el. Egyébként meg mi köze hozzá? Többé nem látjuk egymást viszont, ha egyszer elrepülök innen.

– Vagy úgy? – Chase az ajtóhoz ment, ahol megállt. Amikor megfordult, látta, hogy Eve különös arckifejezéssel nézi. – És hogy méltóztatik elrepülni, fenséged? Szárnyakat növeszt?

– Ne beszéljen ostobaságot! Chase… Akárkit keresem.

A nő felemelte a kezét, és az ujjaival megérintette a homlokán nőtt púpot.

A másik kezével megfogta a mosdót, mintha szédülne. Aztán mély lélegzetet vett, amitől Chase majdnem szívinfarktust kapott, mert fehér melle kivillant a blúz elcsúszott kivágásában. Eltartott pár másodpercig, mire észrevette, hogy Eve növekvő borzadállyal és nyitott szájjal mered rá.

– Maga Chase, ugye?

Egy végtelenül hosszúnak tűnő pillanatig a férfi görcsbe rándult gyomorral nézte a lányt. Nem félelem volt. Mert ő nem fél semmitől. Nem. Kizárt dolog. Főleg nem egy nagyvárosi nőtől.

Megvetően fújt egyet. Főleg nem ettől a vörösesbarnás hajú, finom bőrű, whiskyszín szemű nagyvárosi nőtől. Tudta, hogy a fivére sógornője, tehát gyakorlatilag a családhoz tartozik. És a Gallagherek sosem hagyják cserben a rokonaikat – bármi történjen is.

– Igyekezzen! – szólta hátra a válla fölött. – Hamarosan felszolgálják az ebédünket, és mielőtt indulunk, még fel kell tenni a gépre a rakományt.

3. FEJEZET

A repülőgép-szerencsétlenség helyszíne – Moratunga-sziget, száz mérföldre délre Tukamumutól

Chase két dolgot érzékelt egyszerre: a szelet és a fájdalmat. Az előbbi az esővel együtt csapott le rá, mintha ezernyi tűvel szurkálták volna az arcát. Az utóbbi… atyaég… mintha fel akarna robbanni a koponyája!

Hangosan felnyögött, és küzdött az émelygéssel. Pozitívan szemlélve a fájdalom azt jelenti, hogy még él. És ez jó, gondolta kábán. Tényleg jó. Tehát lehetséges, hogy az egész csak egy rossz álom volt…

Hirtelen teljesen éber lett. A szíve vadul kalapált, a tekintete a pilótafülkére esett, és megállapította, hogy valami nem stimmel. A fájdalom mintha átfúrta volna a fejét, és az égett műanyag füstje fojtogatta.

Tűz!

A biztonsági övéhez nyúlt, és kicsatolta a másodperc törtrészével azelőtt, hogy rájött, gyakorlatilag fejjel lefelé lóg.

A kormány, amelyre Chase a bal vállával esett, egy kicsit felfogta a zuhanást, majd hangos puffanással landolt.

Pár pillanatig kábán feküdt. A vállába éles fájdalom nyilallt, a feje úgy lüktetett, mint egy nyílt seb.

A vihar!

Igen.

Élesen beszívta a levegőt, amikor rátörtek az emlékek. A zuhanás.

A gépe!

Chase halkan átkozta a vihart, amelynek tulajdonképpen nem lett volna szabad olyan gyorsan irányt változtatnia. A vállához nyúlt, és felült. A gyomra rögtön háborogni kezdett. Egy kicsit várt.

Óvatosan beszívta a levegőt, felnézett a sötétségbe, és azon tűnődött, miért lóg fél méterre az arcától két próbababa. Próbababák egész biztosan nem szerepeltek az árulistán.

Aztán rájött, hogy duplán lát, és amit éppen néz…

A fájdalomtól összehúzta a szemét, és mintegy fél méterre észrevette a vörösesbarna hajzuhatagot. A szíve a torkában dobogott… Amelia? A francba, az öccse meg fogja… Egy pillanat! Nem Amelia, hanem Evelyn. Amelia ikertestvére, és haja, a karja meg a lába petyhüdten lóg a biztonsági övből.

– Eve… Evelyn? – krákogta, és azon töprengett, mennyi ideig lehetett eszméletlen. Percekig? Órákig? Megköszörülte a torkát, és még egyszer próbálkozott: – Hé, doki!

Semmi. Chase nagy levegőt vett, és küzdött a rátörő pánik ellen. Próbálta elhessegetni a szörnyű gondolatokat. Nem, nem, nem! Kizárt, hogy ez az elszánt doktornő…

– Eve! Ébredj, a fenébe is!

Szédült és émelygett, de felemelte az egészséges karját. Minden forgott körülötte, kitámasztotta magát az ülés és a műszerfal között, míg a hányinger csillapodott. A gondolat, hogy Eve hideg tüze kialudt, nemcsak rémülettel töltötte el, hanem tompa vigasztalhatatlansággal, amire nem talált magyarázatot.

A sűrű hajfüggöny alatt tapogatózott, Eve pulzusát kereste. Amikor megérezte egyenletes dobogását, megkönnyebbülten lélegzett fel.

Hála istennek, él!

Ő maga is élt, és lélegzett. Amikor megvizsgálta a lány testét – sérüléseket keresve –, a hosszú, meztelen lábak elterelték a figyelmét. Ráadásul az elefántcsontszínű blúz is kicsúszott a szoknya övrészéből, szabadon hagyott pár centi meztelen bőrt, ami erotikusabbnak tűnt, mintha Eve teljesen meztelen lett volna.

Ami egyszerűen marhaság! Hiszen ő a paradicsomban él, ahol a nők nyilvános helyeken ennél lényegesen kevesebb ruhát viselnek. Egyébként is fontosabb dolgokkal kell most foglalkoznia. Például azzal, hogy Eve még mindig eszméletlen. És azzal, hogy összetörte ezt az átkozott repülőgépet.

Chase reszkető ujjakkal a hajába túrt, körülnézett, és próbált visszatalálni a valóságba. Nem lehet véletlen, hogy ez ugyanazon a napon történt, amikor Eve gyakorlatilag a karjába vetette magát, és aztán lefejelte.

Ez a nő szerencsétlenséget hoz.

Kerülnie kell! Mint a pestist.

Ráadásul savanyú és vaskalapos – sosem állhatta az ilyen nőket.

Chase megmasszírozta lüktető halántékát. Minél inkább igyekezett, hogy ne gondoljon a selyem és csipke fehérneműkre, annál inkább emlékezett a formás fenékre a szűk zöld szoknyában, amint Eve Port Laurent-ban a vécécsésze fölé hajolt.

A tekintete akaratlanul a hosszú lábakra siklott, amelyek inkább illettek volna egy Las Vegas-i táncosnőhöz, mint egy munkamániás orvosnőhöz.

Természetesen a tesztoszteron és a szexmentes élet miatt jönnek ezek a gondolatok.

Ha egy férfi önmegtartóztatóan él, nyilván gyakran gondol a szexre, főleg miután a repülőjét összetörte. Talán agykárosodást is szenvedett.

Elhatározta, hogy hagyja Eve-et, ahol van, míg meg nem bizonyosodik róla, nem áll fenn annak a veszélye, hogy egy aktív vulkánba csúsznak. Nagy nehezen felállt. Az orrát megcsapta a lány finom illata.

Gyorsan elhúzódott, és bebeszélte magának, milyen jó, hogy az ilyen nők már nem árthatnak neki.

Eva kezdett magához térni. Úgy érezte, hogy a fejében egy csapat munkás dolgozik nagy teljesítményű fúrógéppel. A homlokát ráncolta, és próbált a fúrógéptől elhúzódni, de a mozdulatot éles fájdalom követte.

Óvatosan beszívta a levegőt. Azon töprengett, hol van, miért nem emlékszik… és miért ül valaki a mellkasán. Aztán valami hideg és nedves megérintette a fejét, pont azon a helyen, ahol fájt. Elkínzottan felnyögött, és felemelte a kezét, hogy az illetőt elhessegesse.

– Menjen! – motyogta, és megborzongott, amikor hideg vizet locsoltak a nyakára.

– Ne mozogj! – parancsolta egy mély, ismerős hang.

Eve pánikba esett. Kinyitotta a száját és a szemét, hogy közölje a véleményét a férfival, de torkán akadtak a szavak, amikor megpillantotta a vonzó tengeri istent. Egész közel… és vizesen.

Déjà vu érzés volt.

Eve halkan felnyögött, amikor megállapította, hogy mindene fáj. Még a szeme is. És itt van mellette a pokoli pilóta…

– Nagyszerű! – suttogta rekedten. – Tudhattam volna. Meghaltam, és maga követett.

A szürke szempár derűsen megvillant, de mintha megkönnyebbülés és aggodalom is tükröződött volna benne. Ami lehetetlen, nem?

Egy rövid ideig elterelte Eve figyelmét a vizes rongy, amelyet a férfi a lüktető halántékához szorított. Próbált elhúzódni, ám Chase gyöngéden, de határozottan megfogta a kezét.

– Ne mozogj! – dörmögte. – Megvizsgállak. Lehet, hogy belső sérüléseid vannak.

– Ez nem az én szövegem? – kérdezte Eve rekedten, és összerándult, amikor Chase egy különösen érzékeny helyhez ért. – Jaj! – Megpróbálta eltolni a férfi kezét. – Ez fáj!

Ülő helyzetbe küzdötte magát, nyöszörgött és lihegett, mert úgy érezte, mintha a felsőtestét összenyomták volna.

– Mi az ördögöt… csináltál velem? – zihálta, és azon töprengett, nincs-e szívinfarktusa.

– Mi? – méltatlankodott Chase. – Megmentettem az életed, ha arra gondolsz… – A férfi arckifejezése után ítélve, még hálás is lehet neki azért, hogy mindene fáj, gondolta Eve. – És ha elfelejtetted volna, nyolc órán belül már másodszor.

Eve körülnézett.

És a rémülettől elkerekedett a szeme.

A teljesen deformálódott ülések és a mindenütt szétszóródott roncsok láttán rémülten levegő után kapott. Egy nagy műanyag ponyva fedte a töredezett szélű lyukat, ahol valaha a törzs volt. Chase a szakadó eső miatt teríthette rá, ennek ellenére a széleknél ömlött be a víz.

Eve hirtelen a férfi felé fordult, és elfelejtette becsukni a száját.

– Istenem, lezuhantál?

Chase elvörösödött, és sértett hangon válaszolt:

– Nem én. A vihar…

– Fejjel lefelé vagyunk! – vágott a szavába Eve. – Azt mondtad, hogy nem történik semmi baj.

A férfi állán megrándult egy izom, az arca még komorabb lett.

– Nem is történt.

– Azt mondtad, hogy mindent kézben tartasz.

– Így is volt.

– Hogy mi? Amennyiben nem vetted volna észre, lezuhantunk.

– Komolyan? – kérdezte gúnyosan Chase. – Gratulálok, Miss Éleselméjűség! Amennyiben te nem vetted volna észre, villámcsapás okozta, hogy az elektronika tropára ment. És igen – tette hozzá szarkasztikusan –, lezuhantunk. De én inkább úgy fogalmaznék, hogy kényszerleszállást hajtottunk végre. Most elégedett vagy?

Eve békülékenyebb hangot ütött meg:

– Tudod, hogy hm… hol vagyunk?

Chase hallgatott egy sort.

– Igen, egy összetört repülőgépben.

Eve érezte, hogy elönti a pánik. Elég a békülékenységből!

– Fogalmad sincs, hol vagyunk, ugye?

– Nos, pillanatnyilag…

– Jesszusom! – Eve rémülettől elkerekedett szemmel nézett a férfira. Nem viccel! – Tehát nem tudod!

– Na igen, pontosan nem – ismerte be Chase. – De nincs semmi bajod, ugye? Nem tört csontod, vagy ilyesmi?

Még annyi tisztesség sincs benne, hogy bocsánatot kérjen!

– Nincs semmi bajom? Ezt „semmi”-nek nevezed? – Eve hangja egyre hisztérikusabb lett. – Ó, istenem! – Vett néhány mély lélegzetet, hogy megnyugodjon, de nem lett nyugodtabb. Sőt a szeme előtt kezdett elhomályosodni minden. – Azt hiszem… szívrohamom van.

– Csak hiperventilálsz – vágta rá Chase türelmetlenül. – Vegyél egy mély lélegzetet, hogy ne ájulj újra el!

– Nem fogok elájulni! – fortyant fel Eve, és igyekezett abbahagyni a zihálását. – Egyszerűen… nem tudok… mély lélegzetet venni.

– A biztonsági öv csak véraláfutásokat okozott. Megnézzem? – ajánlotta fel Chase segítőkészen. – Néhány bordád talán eltörött.

– A fenébe is, inkább békén kéne hagynod! – rivallt rá Eve, és a férfi kezére csapott, aki épp ki akarta gombolni a blúzát. – Csak kukkolni akarsz.

Chase bosszús sóhajjal hátradőlt.

– Már régóta nem „kukkolok”, ahogy tapintatosan kifejezted magad – mondta. – És ha ettől jobban érzed magad, nem vagy az esetem. Tehát profi módon megvizsgálhatlak, anélkül hogy a kéjtől eszemet veszteném.

Eve nem válaszolt, és amikor Chase megkockáztatott feléje egy pillantást, látta – minő meglepetés! –, hogy a szeme villámokat szór. Telt száját meg lebiggyeszti…

A francba! Nem ez a megfelelő időpont, hogy a lány száját bámulja!

– De ha kedvesen megkérsz… – mondta tüntetően hanyagul, majd ivott egy kortyot a vizesüvegből, és azt kívánta, bárcsak whisky lenne –, akkor segítek a kis problémádon, mihelyt kijutunk innen.

Átnyújtotta a lánynak a vizet.

Eve zavartan pislogott, és hirtelen eszébe jutott, hogy a zuhanás előtt nem sokkal mit mondott… Nem mondott, hanem kiáltott. A szemhéja megrezzent, és görcsösen nyelt egyet. Érezte, hogy elvörösödik.

– Milyen… milyen problémán? – kérdezte fátyolos hangon. – Az egyetlen problémám te vagy. Elvégre miattad zuhantunk le.

Chase azonban nem hagyta, hogy másra terelje a témát.

– Na igen… abban a zűrös helyzetben nehéz volt meghallani, de azt hiszem, orgazmusról meg kéjes sikolyokról beszéltél, és hogy soha nem volt részed benne.

– Biztos, hogy nem mondtam ilyet!

– Biztos, hogy igen – felelte Chase, és szemlátomást remekül szórakozott.

– Ne légy nevetséges! Harm… harmincéves vagyok. Természetesen volt már orgaz… Rengeteg.

– Látod? Még a szót sem mered kimondani. – Chase igyekezett visszafojtani a nevetését. – Egyáltalán nem vagy az esetem, de be kell vallanom, hogy fölöttébb nehezen tudtam a repülésre koncentrálni. És ha jobban belegondolok, gyaníthatón ez az oka, hogy lezuhantunk. – Szemrehányóan nézett a lányra. – Tehát a te hibád.

– Te… te megőrültél!

Chase vállat vont.

– Akárhogy is… azt hiszem, a szerencsés megmenekülésünk összeköt minket… – Összeszorította a fogát, hogy ne nevesse el magát a lány arckifejezését látva, helyette krákogott egyet. – Egyébként meg – folytatta – nem sok fickó részesül abban a szerencsében, hogy egy fehérneműmodellel landoljon egy elhagyatott trópusi szigeten.

Eve keze megremegett. A víz kifröccsent az üvegből a kezére és a blúzára. Úgy nézett Chase-re, mintha hozzá akarná vágni az üveget. Vagy széttörni a koponyáján.

A férfinak már így is rettentően fájt a feje, ezért óvatosan elhúzódott.

– Inkább ne pazarold a vizet! – intette Eve-et. – Nincs több.

Eve idegesen lejjebb húzta a szoknyáját. Akaratlanul arra gondolt, hogy ő nem Chase esete.

A férfi ennek ellenére úgy fixírozta a blúzát, mintha átlátszó lenne.

Eve gyorsan lenézett magára, és megkönnyebbülten látta, hogy nem teljesen az.

– Tényleg fehérneműmodell vagy?

Chase természetesen tudja, hogy nem az. Csak gúnyolódik.

– Nem! – vágta rá dühösen Eve. – Honnan veszed?

– Csak rád kell nézni.

– Jobban beütötted a fejed, mint gondoltam – mondta a lány, és hirtelen támadt aggodalommal szemügyre vette a véraláfutásokat a férfi sérült arcán és a sötét hajába beleragadt vért.

S noha Chase-nek láthatóan fájdalmai voltak, mégis… Atyaég! Fantasztikusan néz ki. Mint egy szégyentelen, összevert kalóz, aki épp zendülést tervez.

Eve gyomra elszorult. Veszedelmes fickó!

A férfi szája megrándult, mintha tudná, mire gondol.

– Talán meg kellene vizsgálnod. Természetesen szigorúan mint orvos – tette hozzá ártatlanul.

Eve ingerülten ráförmedt.

– Nagyon vicces! – sziszegte összeszorított foggal, és odébb húzódott, ami a szűk pilótafülkében nem volt könnyű. – Inkább arra koncentrálnál, hogy hol vagyunk, és… és… – A hangja megremegett, amikor rádöbbent a helyzet komolyságára. – Ó, istenem, és arra, hogyan fogunk megmenekülni!

Chase dühödt pillantást vetett rá, mintha a lány kétségbe vonta volna a hozzáértését, és az összehajtogatott törölközők után nyúlt. Nem szólt semmit, sőt még a szemét is becsukta. Eve-ben felmerült, vajon a fejsérülése nem okozott-e valóban komolyabb károkat.

Kezdett pánikba esni.

– Mi van a rádióval? Próbálkoztál vele?

Chase felsóhajtott.

– Természetesen próbálkoztam – dörmögte ingerülten, de nem nyitotta ki a szemét. – Meghalt, ahogy az egész elektronika. És mielőtt további kérdésekkel idegesítenél a tartózkodási helyünket és a megmenekülésünket illetően, rögtön válaszolok: nem tudom. – Kinyitotta a szemét, és sötét, furcsán komoly, hipnotikus pillantással fürkészte a lányt. – Már körülnéztem, és dzsungel van körülöttünk. Egy átkozott dzsungelben landoltunk. – Ismét felsóhajtott. – De jobb, mint a tengerben, nem?

Rövid hallgatás után, miközben Eve-nek nem jutott eszébe, mit is felelhetne erre a kicsavart férfilogikával feltett kérdésre, Chase arca felderült, és tetőtől talpig végigmérte a lányt, miközben a tekintete hosszasan elidőzött a mellén.

– Tehát – szólalt meg témát váltva – háziorvos vagy?

– Nem, hanem szülész és nőgyógyász.

– Igen?

– Igen. A terhességre, a szülésre és… hm… és a női szaporítószervekre specializálódtam.

Chase hallgatott, és Eve érezte, hogy ég az arca. Te jó ég! Elvégre profi orvos. Semmi oka a szaporítószervek és szülés említésekor elpirulnia.

– És sosem voltál fehérneműmodell?

– Nem! – vágta rá Eve türelmetlenül. – Semmilyen modell nem voltam. Pincérkedtem, hotelekben takarítottam, egy pékségben szolgáltam ki, és aztán… – Elhallgatott, mielőtt bevallotta volna, hogy dolgozott egy exkluzív butikban, ami megmagyarázza a drága fehérneműk iránti vonzalmát. – Elég annyi, sosem éreztem rá vágyat, hogy fehérneműben szaladgáljak.

Mosoly játszott Chase szája körül, miközben Eve-et fürkészte, aki újból elpirult.

– Hm…

– Most meg mi van?

A férfi valami érthetetlen választ dörmögött, és elnézett Eve feje fölött.

– A főiskolai években volt egy szobatársam, aki szintén nőgyógyásznak tanult – szólalt meg rövid hallgatás után. – Olyan volt, mint egy medve, ezenkívül folyton tiszta zoknikat keresett, és azt a benyomást keltette, mintha nem tudná, honnan bújnak elő a kisbabák. Te egész más vagy, mint ő.

Eve kissé elbizonytalanodva – vajon sértegetni akarja a férfi, vagy sem – az égre emelte a tekintetét.

– Főiskolára jártál?

Legszívesebben felpofozta volna magát, amikor Chase felvonta a szemöldökét. Nem akarta megsérteni a férfit.

– Igen – felelte Chase álmosan. Eve közelebb hajolt, hogy szemügyre vegye a fejsérülését. – Sőt még a diplomát is megszereztem.

– Miféle diplomát? – kérdezte Eve. A férfi vontatott beszéde és a sápadtsága vérveszteségre is utalhatott, ami egyre jobban aggasztotta. – Ha diplomád van, miért szállítasz turistákat a hidroplánodon a Dél-Csendes-óceán térségében?

Chase a lány felé fordította a fejét, a szemét kinyitotta. Hallgatott egy sort, mielőtt válaszolt volna:

– Ez egy hosszú és unalmas történet. – Mivel Eve továbbra is nézte, vállat vont, és újból lehunyta a szemét. – Ha feltétlen tudni akarod…

Ásított, és a lány visszatartotta a lélegzetét, mintha arra számítana, hogy mindjárt államtitkokat fog hallani.

Előre kellett hajolnia, hogy megértse a férfi suttogását.

– Ebből futja a mai tai koktélokra.

Eve csalódottan kifújta a levegőt. Hátradőlt, és tétován az ajkát harapdálta, miközben azon töprengett, milyen következményekkel járhat Chase fejsérülése. Először is itt csak a férfi van, meg egy ismeretlen, valószínűleg ellenséges dzsungel. Másodszor a fejsérüléses Chase az utolsó, akivel csapdába szeretne esni a dzsungelben.

– Én… hm… – Megköszörülte a torkát, és a füle mögé simította a haját. – Azt hiszem, nem kéne lehunyni a szemed.

– Fáradt vagyok, a fejem úgy fáj, mint… mint… – Chase ásított, és Eve majdnem elmosolyodott, látva, hogy próbálja választékosan kifejezni magát. – A pokolba, mindenem fáj!

A lány ezt tökéletesen átérezte. Az adrenalinlöket csökkenésével neki is sajogni kezdett minden tagja, és szívesen átadta volna magát a gyógyító álomnak.

– Úgy vélem, nem kéne aludnod.

Az aggódó hang valószínűleg áthatolt a kábulat ködén, mert Chase kinyitotta a szemét, és komoran nézett Eve-re. Hirtelen kihúzta magát ültében, és körülnézett, mintha egy csapat vademberre számítana.

– Miért nem? Mi történt?

– Megsérültél, és lehet, hogy agyrázkódásod van.

– Te is megsérültél – felelte Chase, és kezével a lány felé mutatott.

Eve megdöbbent, amikor a szavaira mintha egy heavy metal zenekar kezdett volna dübörögni a fejében.

– De… nekem nincs agyrázkódásom – mondta, és ebben a pokoli fejfájása ellenére is meglehetősen biztos volt.

Néhány fájdalomcsillapító és egy palack víz biztosan segítene. És tizenkét óra alvás.

– Honnan tudod? – kérdezte Chase, és nyögve hátradőlt a törölközőkre. – Sokáig eszméletlen voltál.

Eve-nek először is fel kellett dolgoznia ezt az információt.

– Milyen sokáig?

– Nem tudom. Elég sokáig.

Ami azt jelenti, hogy Chase is elvesztette az eszméletét. A lány körülnézett az összetört pilótafülkében.

– Van elsősegélydobozod?

Chase szépen ívelt ajka megrándult, ami furcsa hatással volt Eve-re. De órák óta nem evett, és valószínűleg csak éhes.

– Az elválasztófalon lóg mögötted. – Chase várt, míg Eve megkereste a dobozt, aztán ártatlanul megkérdezte: – Doktorosdit játszunk, doktornő?

Eve felvonta a szemöldökét, kinyitotta a dobozt, amely legnagyobb meglepetésére sok mindent tartalmazott. Még egy kisebb operáció is elvégezhető lenne.

– Nem – felelte szórakozottan, és arra gondolt, hogy Chase Gallagher, aki a hidroplánnal keresi meg a betevő mai tai koktéljaira valót, szemlátomást nem sajnálta erre a pénzt. – Csak azt teszem, amit tanultam.

Kötszert és fertőtlenítőszert vett ki a dobozból, és lerakta maga mellé.

– Aggódnom kéne?

Eve felnézett a vigyorgó férfira.

– Aggódni? – kérdezte gyanakodva, mert nem tudta, mit tartson Chase jelenlegi hangulatáról. A komor arcot és a szitkozódást még értette, de ezt a… ezt a veszedelmes, évődő mosolyt nem… A fejét ért ütés talán megváltoztatta a személyiségét? Vagy ami még rosszabb, ideiglenesen elvette az eszét. – Nagyon jó orvos vagyok.

Chase megragadta Eve csuklóját, és gyanakodva fürkészte.

– Tényleg orvos vagy? A szaporítószervek említésére elvörösödtél, és a betegágynál tanúsított viselkedésed is sok kívánnivalót hagy maga után.

– Az újszülöttek és az anyukák kitűnő kezekben vannak nálam! – fortyant fel Eve. – Csak a nagyra nőtt gyerekek okoznak gondot.

– Nagyra nőtt gyereknek tartasz?

Eve vállat vont, és furcsán érezte magát, amikor elképzelte Chase-t kisfiúként, amint az édesanyja megpuszilja a bibijét.

A férfi megvetően felhorkantott, és Eve arra a következtetésre jutott, hogy valószínűleg már felnőttként jött a világra – szexi, komor tekintettel.

A francba!

Felsóhajtott. Neki magának is orvosi segítségre lehet szüksége, ha szexinek találja ezt a tekintetet.

– Talán flörtölsz velem, dr. Carmichael?

– Ne légy nevetséges! – mormolta Eve.

Kezével végigtapogatta a férfi nedves haját, hogy megvizsgálja a sérüléseit.

Természetesen flörtöl. A gondolatra megkeményedett a mellbimbója, a gyomra elszorult. Ismét elhatározta, hogy nem vesz tudomást Chase rámenős vonzerejéről. Ő nem olyan, mint az anyja. Egész biztosan nem. Nem áll mögötte egy sor rémes viszony, két nem kívánt terhességgel, hozzá egy összetört szív, egy lecsupaszított számla és néhány kék folt. Egyébként is tizenhárom éves kora óta dolgozott, tehát nem is lett volna ideje ilyesmire.

– Ez aligha a megfelelő hely és időpont flörtölni.

– Van jobb dolgod?

Eve jéghideg pillantást vetett a férfira.

– Például megnézni, nem zápult-e meg az agyad? – További vattacsomókat keresett. – De ez a veszély nem áll fenn. Mivel nyilvánvalóan nincs agyad.

4. FEJEZET

Ó, igen, gondolta Chase kelletlenül. Egész biztosan súlyos agyrázkódást szenvedett, mert élete legerotikusabb élményének tartja, hogy Eve ujjai a fejét tapogatják.

Az illata pedig beburkolja. Jellemző, hogy pont Amelia nővérére indul be! Ami nem csupán hiba, hanem érdekes is, tekintve, hogy jövendő sógornője iránt soha egy szikra szexuális vágyat sem érzett. Eve-et azonban legszívesebben magához rántaná, és megcsókolná szemtelen száját.

A lány telt, rózsaszín ajkát harapdálta. Chase élesen beszívta a levegőt. Eve meghallotta, a homlokát ráncolta, és amikor találkozott a pillantásuk, mindketten megdermedtek.

A levegő megtelt feszültséggel, és Chase pulzusa az egekbe szökött. A mellkasa elszorult, és mintha minden levegő kiszökött volna a pilótafülkéből. Egyszerre.

Mielőtt tudatosult volna benne, mit tesz, megragadta a lány selyemblúzát, és magához rántotta. Ám ahelyett, hogy a száját kereste volna, hogy szenvedélyesen megcsókolja, nem sokkal az ajka előtt megállt mozdulat közben.

Eve fojtott hangon felkiáltott.

Egy végtelennek tűnő másodpercig mozdulatlanok maradtak, a tekintetük egymásba fonódott. Egy csöndes világban lebegtek, ahol nem volt más, csak hőség, zihálás és ijesztően féktelen vágy.

Chase végül rádöbbent, hogy Eve szemében izgalom és kétely csillog. A gyomra elszorult, és még erősebben szorította a lányt. A pokolba, mi ütött bele? Nem az ő stílusa, hogy megragadjon nőket, és szabályszerűen kényszerítse őket a csókra.

Gyöngéden eltolta magától Eve-et, elég távolságot biztosítva, hogy legyőzze a kísértést.

Most már erősen összeszorított szája is sajgott.

Eve kicsit zavartnak tűnt, amikor reszkető ujjait a szájához emelte. Pislogva nézte Chase-t, aztán zihálva elfordította a tekintetét. A szemében gyanakvás villant. De a gyanakvás még mindig jobb, mint a féktelen vágy, ami fellobbantaná az övét is.

Eve kinyitotta a száját, aztán ismét becsukta, közben zavartan ráncolta a homlokát.

– Mi az ördög volt ez? – kérdezte rekedten.

Chase örömtelenül felnevetett.

– Ha én azt tudnám!

Csönd telepedett rájuk, majd Eve megköszörülte a torkát.

– El kell látnom a fejsérülésedet – mondta hűvös, szakmai hangon.