Hodorog Evelin Krisztina

Egy örökkön át tartó szerelem

Jelen könyvet, illetve annak részeit a szerző előzetes írásos engedélye nélkül tilos reprodukálni, adatrögzítő rendszerben tárolni, bármilyen formában, vagy eszközzel – elektronikus, vagy más módon közölni!

Copyright © Hodorog Evelin Krisztina

All right reserved!

Minden jog fenntartva!

Elérhetőség:

agendakiado@gmail.com

https://www.agendakiado.com

ISBN EPUB: 978-615-6365-83-5

Ágenda Kiadó

Debrecen

2022

1. Fejezet Az első nyári szünet a nagyinál (2067.06.26.)

Mi sem lehet jobb annál, hogy miután a tanév véget ér és kezdődik a nyári szünet, lemegyünk a nagyszülőkhöz. A tanév mindig hosszú és fárasztó. Ilyenkor a gyerekek legjobban a nyarat várják, hogy végre otthon legyenek, és azt csinálják, amit akarnak. Én is erre vágytam legjobban, amíg apáék ki nem találták, hogy június 26-án vasárnap kora reggel elvisznek a nagymamáékhoz vidékre.

Én anyával és apával élek Kelenföldön. A nagymamám Dorogon, az Aranyhomoki dűlőnél lakik. Nagypapám 36 évvel születésem előtt meghalt. Apukám sem ismerte, mivel 2 éves volt mikor ez a tragédia történt. Amennyire én tudom, attól a naptól kezdve az Apukám, a nagymamám, nagypapám öccse, annak a felesége és lánya együtt éltek. A nagymamám nagyon nagy depresszióba esett, amiért szerelmét elvesztette ilyen korán, ezért munka mániás lett, apa pedig nagynénjével, nagybátyjával, és unokatestvérével élt egészen addig, ameddig az anyukámat meg nem ismerte.

A nagymamámhoz elég hosszú az út. 50 perces kocsi útról beszélünk, szóval nagyon hamar kellett itthonról elindulnunk. Apa és Anya az egész kocsi utat végigbeszélték, én csak bámultam ki az ablakon, és azt kívántam bárcsak ne is lennék ott. Utálok autókázni. Pár perc múlva megérkeztünk. Anya kivette a bőröndömet a kocsiból, szemén pár könnycsepp jelent meg, majd átölelt. Megpuszilta arcomat, majd könnyes szemmel beszállt az autóba, és hazaindultak. Egész végig néztem a kocsit szomorú szemmel ahogy távolodik, majd amikor teljesen eltűnt, elindultam a ház bejárata felé.

Az ajtó nem volt kulcsra bezárva, így bementem. A ház tele volt a nagyszüleim közös képeivel. Odamentem a képekhez, leguggoltam, hogy a szemem és a képek egy szintben legyenek. Megnéztem a képeket, és elmosolyodtam, hogy milyen szép pár. Ezután a házba néztem körül. Emiatt imádok itt lenni. A gyönyörű házuk! Csodálatos és varázslatos. Ezután egy aranyos hang így szólt:

– Drága kisunokám! Annyira régen láttalak. Hogy megnőttél! A hajad gyönyörűen be van fonva egy copfba.

A nagyim volt.

– Szia, Mami! Köszönöm. Te pedig nagyon csinos vagy.

A nagyim ahogy meglátott, szinte rögtön átölelt, és sírt a meghatottságtól.

– Gyere drágám. Most lett kész az ebéd. Nagyon elfáradtál az úton? És meg is éheztél? – szólt a nagyim.

– Igazából csak gyűlölök autózni – mondtam.

Leültem a kanapéra, mellém leült a nagyim is.

– De hát miért utálsz? – kérdezte a nagyim, közben megsimogatta a jobb vállamat.

– Nem tudom – mondtam picit szomorúan.

A nagyim leszedte a vállamról a kezét, és a combjaira letette, majd összekulcsolta.

– Megértem. Anno én is utáltam, de ez megváltozott kicsit az idő múlásával – mondta a nagyim.

– Miért érzem, hogy ehhez jön valami story? – kérdeztem mosolyogva.

– Nagyon jól érzed. Itt az ideje, hogy elmeséljek neked egy szerelmes történetet – mondta a nagyim.

– Rendben mama – mondtam lelkesen.

Ezután a nagyim felállt, kihúzta a mögöttünk lévő ablaknál a függönyt, felnézett a napra, és elkezdett mesélni.

2. Fejezet: Egy történet kezdete (2007-2017)

A történet egy tökéletes családról szól. Egy anyuka, apuka és pici újszülött kislányuk. A szeme sötét barna volt akár az éjszaka leple, a haja vörös volt akár a holdfogyatkozás. Ezért elnevezték Lunának.

Minden ember irigyelte a két szülő szerelmét, majd miután a pici megszületett, a tökéletes családjukat. A történet 60 évvel ezelőtt játszódik.

Miután a kislány megszületett január 29-én, rá 7 hónapra augusztusban az anyuka és az apuka megvették első közös hármójuk autóját. Egy gyönyörű rozsdavörös színű Suzuki Ignis volt. A pici, amikor megvették, rögtön beleszeretett. Sehol nem tudott elaludni, csak a kis autó ringatásától és csodálatos motor hangjától. A kislány első szava az volt, hogy Bubu. Ezért el is nevezték Bubunak a kocsijukat.

Rá pár napra a kislány második szava a Danny volt. Ezért elhatározták, hogy Danny lesz a neve a kisautónak, és a Bubu csak a beceneve lesz. Az anyuka és az apuka úgy tekintett a kisautójukra is mintha ő is a gyermekük lenne. Luna úgy tekintett Bubura mintha az öccse lenne.

A két szülő egész életében arról álmodott, hogy egy csodálatos, boldog és nagyon okos kislányt fognak felkészíteni az életre. Ez az álmuk összejött.

Luna születése után meg lett keresztelve. A keresztszülei, apukája egyik legjobb barátja és felesége lett. Keresztapukáját Tibinek hívták, a keresztanyukáját pedig Nórinak. Sok hétvégét együtt töltöttek. Ők is nagyon szerették Lunát. Szinte saját gyermekükként. Keresztszüleinek egy Mercedes, és egy Suzuki autójuk volt. A Mercedest Bagirának hívták, amit leginkább a keresztapja használt. A Suzukit pedig Szuszkának, amit pedig leginkább a keresztanyukája használt.

Dorogon élt Luna, keresztszülei és szülei egy csodaszép házban. Olyan volt, mint tündérmesébe illő ház. Apukája építette keresztapukája segítségével. Egy gyönyörű helyen volt az otthonuk. A boldogság mindig jelen volt az ő családjukban, ha mégsem, akkor Tibi tett róla, hogy megnevettesse őket. Mindig azzal viccelődtek, hogy Szuszka a legidősebb fiú tesó, Bagira a középső lánytesó, és Bubu pedig a legkisebb fiútesó. Még azon is, hogy Bubu színt vitt a tesói hangulatába, mert, hogy Szuszka és Bagira fekete színűek, Bubu pedig rozsdavörös. Ez az a poén amit ha más meghall, rögtön a fejét kezdi fogni, és a Mindenhatóhoz imádkozni, hogy hogyan lehet valakinek ennyire sötét poénja. Na, igen, egymást tanították a rosszabbnál rosszabb viccekre.