Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2022

SZEMÉLYEK

BEVEZETÉS

ELEKTRA

JEGYZETEK ELEKTRÁHOZ

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Szophoklész

ELEKTRA

Fordította, jegyzetekkel ellátta
és a bevezetőt írta
Csiky Gergely

BUDAÖRS, 2022

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-559-677-5 EPUB
ISBN 978-963-559-678-2 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2022

első magyar kiadás: 1903.

a borító ókori görög váza
(Oresztész és Elektra Agamemnón sírjánál)
részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

SZEMÉLYEK

Nevelő.
Orestes.
Elektra.
Kar: mükénéi nők
Chrysothemis.
Klytaemnestra.
Aegisthos.

BEVEZETÉS

Agamemnon, Argós és Mykene királya, Trója ostromára indulván, három leányát, Elektrát, Iphianassát és Chrysothemist, s fiát, Orestest, otthon hagyta nejével Klytaemnestrával, Iphigenia leányát pedig magával vitte. De kedvezőtlen szelek miatt a görög hajóhad kénytelen volt Aulisban vesztegelni, míg a jóslat ki nem jelenté, hogy csak úgy fordulnak meg a szelek, ha Agamemnon leánya feláldozásával engeszteli meg a megsértett Artemisz haragját. Agamemnonban győzött a hazafi az atya fölött, feláldozta Iphigeniát, s a görög sereg Trója ostromára indult.

Tízévi hadjárat után Agamemnon visszatért hazájába. De ezalatt Klytaemnestra megszegte női hűségét, s bűnös viszonyt kötött Aegisthossal. A hazatérő Agamemnont nagy ünnepéllyel fogadták; lakomát tartottak, s ennek végén Agamemnont neje s ennek kedvese orozva meggyilkolták. Orestest is meg akarták ölni, de Elektra titkon egy hű rabszolga gondjaira bízta s általa Phokisba Strophios királyhoz küldte. Orestes itt fölnevelkedett s a király fiával, Pyladessel, szoros barátságot kötött.

A gyilkos Aegisthos ezalatt Klytaemnestrával boldogul élt és uralkodott Argosban. Mindenki meghajolt igája alatt, nem volt egyetlen férfiú, ki bosszút álljon Agamemnon haláláért. Egyedül Elektra nem mondott le a bosszú gondolatáról. Atyja gyilkosainak házában élve, nem némítá el ajkát a félelem. Szüntelen szemükre veté elkövetett bűnüket, s szenvedte üldözéseiket és bántalmaikat, azon reményben, hogy Orestes megjő és bosszút áll atyja gyilkosain.

Végre a delphii orákulum parancsára meg is jelenik Orestes, nevelője és Pylades kíséretében; ez utóbbi csak, mint néma személy szerepel. Itt kezdődik a tragédia cselekvénye, mely Mükénében, a királyi palota előtt levő téren folyik le.

ELEKTRA

(Hajnal. Orestes jő a nevelővel és Pyladessel)

Nevelő.
Oh Tróját vívó Agamemnon gyermeke,
Most valahára színről színre láthatod
A tájat, melyért mindig vágyódott szíved.
Ím itt, miért epedtél, ősi Argosod,1
A fullánk szúrta Inachos-lány^2 ligete;
Amott, Orestes, lásd a farkas pusztító
Isten^3 piacát; Hera^4 híres temploma
Balkézre van; s e helytt, hová megérkezénk,
A kincsben dús Mykenet szemmel láthatod,
A Pelopidák^5 vérontásban dús lakát,
Hol meggyilkolt atyádnak gyász halálakor
Testvérnénéd kezéből téged egykoron
Átvévén megmentélek s fölneveltelek,
Hogy felnövén, atyád halálát megbosszuld.
Most hát Orestes, és te, kedves Pylades,
Vegyétek gyorsan fontolóra, mit tegyünk;
Mert a kelő nap tündöklő sugára már
Felkölti a madarak reggeli dalát,
S szétfoszlott a sötét éj csillagfátyola;
Míg hát elő nem jő a házból valaki,
Egyezzetek meg szóval; mert addig jutánk,
Hol nincs idő habozni, hol már tenni kell.

Orestes.
Oh te, szolgák legjobbja, mint megismerem
Hozzánk való hűséged fényes jeleit!
Mint a nemes mén, bárha aggkor nyomja is,
Nem veszti bátorságát a veszély között,
Hanem fülét hegyezve vár rá: úgy te is
Biztatsz bennünket, és az elsők közt haladsz.
Elmondom hát, mit tartok jónak; te pedig
Figyelj szavamra éber füllel és mutass
Jobb utat, hogyha egyben-másban tévedek.
Midőn a Pythiának^6 kértem jóslatát,
Hogy megtanítson arra, mint vegyek bosszút
Atyám haláláért a gyilkosok felett:
E választ adta Phoebos, halljad íziben:
Hogy hadsereg és fegyver nélkül, titkosan,
Csel által hajtsam végre méltó bosszúmat.
Hallván tehát a jóslat ilyen szózatát,
Indulj a házba, s jó szerét ha ejtheted,
Azonnal lépj be, tudd meg, mi történik ott,
Hogy látva mindent, biztos hírt hozhass nekünk.
Ily aggon és oly hosszú évek múlva nem
Ismernek rád, s gyanútól védnek ékeid.7
Mondd el, hogy idegen vagy, Phokisból^8 jövél,
Phanoteus^9 nevében; mert e férfiút
Tartják legtöbbre minden frigytársuk között.
Jelentsd aztán s erősítsd esküvel szavad,
Hogy megölé Orestest zordon végzete,
A pythiai harcjátékon^10 lezuhant
Gyors szekeréről; igy intézd beszédedet
Mi meg előbb atyám sirját, parancs szerint,
Ajándokokkal^11 ékesítjük és fejünk
Fürtjével; visszatérünk azután ide,
Kezünkben lesz az ércből öntött hamvveder,
Melyet bokorba rejték, mint te is tudod,
És áltató beszéddel kedves hírt hozunk
Számukra, hogy már lángok martaléka lett
Holttestem és a máglyán porrá hamvadott.
Mit árt nekem, ha szóval holtnak mondanak,
De tettleg élek és dicsőséget nyerek?
Nem tartok rossznak semmi szót, mely hasznot ad.
Láttam már gyakran, hogy holt hírüket vivék
Bölcseknek is, s ha aztán visszatértenek,
Több tiszteletben álltak még, mint az előtt.
Bizton reménylem én is, hogy e hír után
Fénylő csillagként fognak látni ellenim.
Oh én hazám s hazámnak istenségei,
Fogadjatok be, áldjatok meg útamon,
S te is szülői házam; hisz az istenek
Küldének, hogy bosszúmmal megtisztítsalak;
Ne űzzetek el innen szégyenletesen;
Hadd állítsam fel újra ősi házamat!
Ez volt mondandóm; most pedig készülj, öreg,
S legyen gondod rá, hogy jól végezd dolgodat.
Mi ketten távozunk; mert a jó alkalom
Az ember minden művének legfőbb ura.

Elektra (a palotában).
Oh jaj nekem!

Nevelő.
Úgy tetszik, mintha benn a házajtó mögött
Cselédnő jajgatását hallanám, fiam!

Orestes.
Talán szegény Elektra volt? Nem gondolod,
Hogy itt maradjunk s meghalljuk keserveit?

Nevelő.
Nem, nem. Ne fogjunk semmihez, míg Loxias^12
Parancsát meg nem tettük; most első legyen
Atyád sírján az áldozat; ez ád nekünk
Erőt nehéz munkánkra s fényes diadalt.

(Elmennek. Elektra jő a palotából)

Elektra.
Oh mennyei fény,
S te földölelő lég, mennyiszer