Vámos György

Csapdában a Föld

– részlet –

Kalligram
2025

© Vámos György, 2025
ISBN 978 963 468 577 7

Tartalom

Előszó és köszönet

Bevezető gondolatok

1. Történelmi adalékok

2. Növekedési mítosz és fenntarthatóság

3. A fenntarthatósági „mozgalom” fejlődése

4. A növekedés határai című könyv hatásai

4.1 Politikai hatások

4.2 Tudományos hatások

4.2.1 Növekedés

4.2.2 Fejlődés

4.2.3 Túllövés és korlát

4.2.4 A fenntarthatósági célok megvalósítási korlátai (eseti példák)

5. A környezetgazdaságtan alapelemei

5.1 Az általános evolúciós elmélet ismérvei

5.2 Az evolúció rendszerszemléletű jellemzése

6. A fenntartható fejlődés és a természeti erőforrások kapcsolata, különös tekintettel a technikai fejlődésre

7. A fenntartható növekedés és a Föld eltartóképessége

7.1 Az eltartóképesség és a gazdaság kapcsolatának modellezése

7.1.2 Fenntartható‑e a fenntartható fejlődés?

8. Lehet, hogy Malthusnak alapvetően igaza volt?

8.1 A túlnépesedés problémaköre

8.1.1 Népesedési elméletek

8.1.2 A túlnépesedés okai és hatásai, szociológiai szempontok, biztonsági kihívások, a vallások szerepe

9. Érdemes‑e tovább gondolni, hogy vannak‑e az egyéneknek és a szélesen értelmezett közösségeknek lehetőségei a fenntarthatóság szolgálatában?

9.1 Klímavédelem vagy a társadalom védelme a klímaváltozások hatásától

9.2 Gazdasági fejletlenség és fenntarthatóság: feloldható‑e az ellentmondás?

9.3 Az energetika és a fenntarthatóság dialektikus kapcsolata

9.3.1 Az első egymillió év: a fosszilis korszak

9.3.2 Nukleáris energia… Igen? Nem?

9.3.3 A hidrogéné a jövő az energiamixben?

9.3.4 Az alternatív és/vagy megújuló energiaforrások szerepe

9.3.5 A megújuló energiaforrások és az energetika paradigmaváltása

9.3.6 A megújuló energiaforrásokról kicsit részletesebben

9.3.6.1 A napenergia

9.3.6.2 A szélenergia

9.3.6.3 A nap- és szélenergia termelés komplexitása, korlátai és szinkronizációs kérdései

9.3.6.3.1 Területigény

9.3.6.3.2 Műszaki és gazdasági korlátok, energiatárolás, szinkronizáció

9.3.6.4 Hőszivattyúk alkalmazása

10. A fejlődés által generált további korlátok és csapdahelyzetek

10.1 Számítástechnika, informatika, mesterséges intelligencia

10.2 Közlekedés, szállítás

10.3 Épített környezetünk

11. További természeti erőforrásainkról (röviden)

11.1 Erdők

11.2 Vizek

12. Klímavédelem

12.1 Globális politikai eszközök

12.2 Politika és adózás, hatósági szabályozás, kibocsátáskereskedelem

12.3 Finanszírozható‑e a klímavédelem?

12.4 Van‑e a klímavédelemhez megfelelő gazdasági modell?

12.5 A fenntarthatóság és a földi evolúció kapcsolata

13. A globalizáció hatásai a fenntarthatóságra

Záró gondolatok

Irodalomjegyzék

Jegyzetek

Előszó és köszönet

Egy könyv akkor jó, ha nem kell magyarázni, hogy miért íródott, és kiknek volna jó, ha elolvasnák, és ebben az értelemben az előszó is teljesen feleslegesnek tűnik. Mégis néhány gondolatot szeretnék előre bocsátani: egyrészt, hogy némi háttér információt nyújtsak; másrészt, hogy bizonyos hangsúlyok kiemelésével könnyítsem az olvasást.

A földi élet fenntarthatósága annyira szerteágazó és komplex fogalomkör, hogy eleve bizonyos korlátokat állítottam magam elé bízva abban, hogy így mederben tudom tartani a mondanivalómat. A fő hangsúlyt a téma tárgyalásakor az energetikán keresztüli vizsgálódás és az ökológia szempontjából fontos területek elemzése jelentette, és ebből adódnak a könyv esetleges hiányosságai is, mert a tárgyalható témakörök száma végtelen és valahol meg kellett húzni a határokat.

A másik markáns rendezőelv a tárgyalásmódban keresendő: az egész könyvön végighúzódik az a megközelítés, hogy még a legegyértelműbbnek tűnő példák és hivatkozások sem értelmezhetők csak fekete-fehér vagy igen-nem megközelítéssel, ezért nagy hangsúlyt fektettem az egyes problémakörök dialektikus tárgyalására. A tartalomjegyzék nyilván ad egyfajta tájékozódást a könyvön belül, de bizonyos kulcsszavak kiválasztásával is próbáltam a dialektikus hangsúlyozást nyomatékosítani.

Ez a könyvben, mint figyelemfelkeltő elem, úgy tűnik fel, hogy a következő szavakat: ellentmondás (59‑szer); csapdahelyzet (39‑szer); paradigmaváltás (30‑szor); paradoxon (8‑szor) félkövér írásmóddal jelöltem. Különösen a csapdahelyzetekre és a paradigmaváltásra hívom fel az olvasó figyelmét: az egyik arra utal, hogy még a legcélszerűbb megoldásoknak és fejlesztéseknek is számos buktatója, sőt esetleg hátránya lehet; a másik azért ismétlődik sokszor, mert ha nem sikerül az emberiségnek, illetve egy részének értelmes áldozatokat hozni annak érdekében, hogy utódaink is minőségi életet élhessenek, és ez a minőségi élet a mainál sokkal szélesebb néptömeget emeljen magasabb életszínvonalra, akkor az emberiséget fokozattan fogják kritikus helyzetek fenyegetni.

A könyv nagy számú irodalmi hivatkozást tartalmaz, de ugyanakkor aktív szakmai múltam hozadéka is beépült a sorok közé. Ez a szakmai múlt több mint fél évszázadra és sok olyan személyre tekint vissza, akik fejlődésemre, gondolkodásmódomra és problémakezelő stílusomra jelentős hatással bírtak. Ugyan mások könyvének írásában már működtem közre, de ez az első önállóan jegyzett nagyobb írásom, így itt mondok köszönetet azoknak, akik valamilyen módon különösen meghatározó szerepet töltöttek be szakmai múltamban:

Kapolyi László akadémikusnak, első főnökömnek, aki szinte az egyetem elvégzése után azonnal önálló munkaterülettel bízott meg, és akivel gyakorlatilag haláláig nem szakadt meg a munkakapcsolatom.

Bátor Zoltánnak, a Komárom Megyei Pártbizottság osztályvezetőjének, aki 27 éves koromban rám bízta a Műszaki Tudományos Egyesületek Komárom megyei szervezetének megalapításának a szervezését és a szervezet vezetését.

Papp Istvánnak, az Energiagazdálkodási Intézet vezérigazgatójának, akinek vezetési stílusa, irántam tanúsított bizalma nagy hatással volt rám, és meghatározta további életutamat.

Wenzel G. Bélának, az Energiagazdálkodási Intézet főosztályvezetőjének, aki mind hivatalos, mind társadalmi munkáimban biztos támasz és partner volt.

Francia Józsefnek, az Országos Műszaki Fejlesztési Bizottság főosztályvezetőjének, aki felismerte, hogy a környezetvédelem és a hulladékgazdálkodás szerepe meghatározó a magyar gazdasági élet jövője szempontjából, és aki számos OMFB tanulmány koordinálást bízta rám.

Peter Vardynak, a Waste Management (USA, a világ egyik legnagyobb hulladékgazdálkodási cége) alelnökének, akinek a hatására vállaltam el a Golder Associates (Magyarország) Kft. megalapítását és vezetését, és aki értékes barátságával is megajándékozott.

A felsorolás nem fontossági, hanem kronológiai sorrend, de mindegyikükre hálás szívvel emlékszem, mint ahogy azokra a tanítóimra, kollégáimra, hivatalos és társadalmi munkakapcsolataimra, akiktől sokat tanultam, és akikkel öröm volt együtt dolgozni.

E könyv írása közben különleges segítséget kaptam dr. Csillag István barátomtól, aki nemcsak bátorított az első fejezetek után, hanem korrekciós javaslataival, konstruktív és értékes észrevételeivel meghatározó segítséget nyújtott mind írás közben, mind a szöveg véglegesítésben. Iránymutatását, tanácsait, értékes szöveg javaslatait nem tudom elég hálásan megköszönni.

Az ő ajánlásával és segítségével kerültem kapcsolatba a Kalligram kiadóval és vezetőjével, Mészáros Sándorral, akinek hálásan köszönöm, hogy mindenben segített a könyv megjelentetésében. A kiadó részéről Rácz Ágnes Éda szerkesztő és Hrapka Tibor tördelő segítettek a könyv megjelentetésében, akiknek szintén hálás köszönettel tartozom.

Szintén hálával és köszönettel tartozom dr. Perlusz Andrea barátomnak, aki elfoglaltságai mellett is ragaszkodott hozzá, hogy a kész szöveg első olvasója és pontosító javítója legyen.

Végül, de nem utolsó sorban, köszönöm családom minden tagjának, hogy a maga módján mindenki partnerem volt a könyv megírásában, és külön is köszönöm páromnak, Juditnak, hogy olyan körülményeket biztosított, amelyben öröm volt otthon dolgozni.

A gyökerek mindig fontosak, így szüleimnek is köszönöm, hogy próbáltak olyannak nevelni, amilyen végül lettem, és a tudatalattimon keresztül biztos nagy szerepük van ebben a könyvben. Végezetül szeretnék ezzel a könyvvel nagyapám emlékének adózni, akinek emléke életem szinte minden szakaszában pozitív impulzusokkal segített…

Bevezető gondolatok

Ha elfogadjuk Hérakleitosz örökérvényű tézisét, hogy „az egyetlen állandó, a változás maga”, akkor be kell lássuk, hogy a fejlődés és fenntarthatóság dialektikus kapcsolatában a fenntarthatóság – mint napjaink méltán sokat használt fogalma – csak korlátozott értelmezési tartományokban vizsgálható. Vajon kijelölhető‑e olyan időpont vagy állapot a földi élet fejlődéstörténetében, amire egyértelműen ráillik a fenntartandó meghatározás? De ha lenne is, vagy lesz ilyen, van‑e ráhatásunk és eszközrendszerünk, hogy végtelenül bonyolult és mindennel és mindenhol összefüggő világunkat ezen állapot mentén „kimerevítsük”, és attól kezdve fenntarthatóan kezeljük?

A földi élet evolúciója is megkérdőjelezi a fenntarthatóság mint egyfajta stabilitás egyensúlyi állapotát. Anélkül, hogy tudnánk, az emberiség sem vonhatja ki magát a természet „időtlen” törvényei alól. A fenntarthatóság ugyanis minden lény legfontosabb problémája még akkor is, ha ennek belátásához és a tudatos cselekvéshez hiányzik az emberiség számára megadatott/kiküzdött eszköze: a tudat és a célorientált gondolkodási képesség. Az embereken kívül minden más élőlény a génállomány átalakításával, ill. a faj- és a nembeli bevésett reflexek segítségével próbálja törzsét, faját fenntartani, amihez persze elégtelen csak az adott törzs fennmaradása, hiszen a körülmények általuk nem befolyásolható megváltozása megoldhatatlan problémákat jelent.

A fenntarthatóság legegyszerűbben stabilitást feltételez a jelen és a jövő, a társadalmi jólét eloszlásának konszenzussal (nem csak a demokratikus választásokkal) is alátámasztott módja és az előnyök és hátrányok nagyjából szimmetrikus megosztása (megoszlása), továbbá a lehetőségek-esélyek-kockázatok egyensúlya szempontjából. Ez a könyv elsősorban „anyagtanász”‍¹ szemszögből vizsgálja a választható alternatívákat.

A könyv tudatosan „féloldalas”, sőt talán „negyedoldalas”, mert a fenntarthatóságnak elsősorban a környezetünk fenntarthatóságával való összefüggését tárgyalja, és szűkszavúan bánik a társadalmi-politikai dimenzióval, különösen az egyének és a társadalmi csoportok, a politikai rendszer és az államiság összefüggésével. Nem tér ki a demokrácia belső problémáira, így az egyenlő szavazati jog-jogegyenlőség, egyenlőtlen kultúra és részvételi hajlandóság, ill. a többségi döntéssel bekövetkező diktatúra létrejöttére (ld. egyetlen szavazat többségével hatalomra jutó csoport a maga javára átírja a társadalmi-politikai-intézményi viszonyokat). Egyáltalán nem szól a társadalmi egyensúly és visszacsatolás mechanizmusáról (jobb és bal, liberális–konzervatív tengelyek melletti egyensúly); a fékek és ellensúlyok rendszeréről, továbbá a hatalommegosztásról. Márpedig ezek a társadalmi egyensúly, a társadalmi stabilitás, ezzel a társadalmi fenntarthatóság fontos pillérei.

Nem tárgyalja a gazdasági-pénzügyi stabilitás fenntarthatóságát sem, pedig – ha felbillen az újratermelés során az egyensúly – akkor a jövő generációi válnak kénytelenné a mai egyensúlytalanság miatt felvett kölcsönöket és az ezek miatt egymásra torlódó adósságot törleszteni, viselni, aminek aktuális terhei az aktuális jólét számára rendelkezésre álló forrásokat apasztják.

És még lehetne sorolni, hogy mi mindennel nem foglalkozik a könyv, de ez a nem teljes hiánylista is arra kívánja felhívni a figyelmet, hogy a fenntarthatóság fogalomköre mennyire összetett és bonyolult, és eleve csak korlátok között kezelhető, ahol a korlátok jelen esetben a témakörökre és a terjedelemre is vonatkoznak. A következőkben vázlatos gondolatok kerülnek megfogalmazásra a fejlődésről, életünk és a környező világunk prioritásairól és arról, hogyan kezeljük holisztikusabban rövid és hosszú távú kihívásainkat mind a gazdasági, mind a szociális-társadalmi szférában, de akár a politikaiban is. Ezen utóbbi terület nem közvetlen célterülete jelen írásnak, de nyilvánvaló, hogy a tárgyalandó célok vagy csak a politika segítségével érhetők el, vagy épp ellenkező irányból, a társadalomnak kell meggyőznie a politikát a fenntarthatóság mint prioritás megfelelő kezeléséről és az alapvető politikai kultúrába történő integrálásáról.

Az előzőkben láttuk, hogy a fenntarthatóság egy rendkívül széles körűen értelmezett és értelmezhető fogalom, és nyilván a későbbiekben több részletével és elemével is fogunk találkozni, de jelen könyv alapvetően az erőforrásokkal való tudatos és észszerű gazdálkodással, az ezeket befolyásoló korlátokkal és ellentmondásokkal, valamint a gyakran nehezen felismerhető csapdahelyzetekkel kíván foglalkozni. Ennek megfelelően a bevezetőben próbálom az egyik legelterjedtebb és a komplex fogalmat jól lefedő meghatározást alkalmazni, és a későbbiekben is ez a meghatározás segít majd mederben tartani ezen bonyolult és összetett kérdéskör tárgyalását. Az ENSZ Közgyűlése 1983‑ban kérte fel Gro Harlem Brundtland asszonyt, akkori norvég miniszterelnököt, hogy egy általa irányított bizottság keretében készítsen tanulmányt azzal a kiemelt céllal, hogy milyen elveket, követelményeket és célokat kell megfogalmazni annak érdekében, hogy a következő generációk is megfelelő minőségben élvezhessék az életet a Földön. (1)

Az első Brundtland-jelentés 1987‑ben jelent meg Közös jövőnk címmel, és ebben szerepel a következő meghatározás: „A fenntartható fejlődés olyan fejlődés, amely biztosítja a jelen szükségleteinek a kielégítését anélkül, hogy lehetetlenné tenné a jövő generációk szükségleteinek kielégítését.”

Ez a meghatározás nyilvánvalóan nem foglalkozik a tényleges tárgyi tartalommal, de ugyanakkor indirekt módon kiemeli a célok és a siker szempontjából talán legfontosabb momentumot, az emberi felelősséget, általános értelemben a globális társadalmi felelősséget. A globális társadalmi felelősség és a fenntarthatósági célok intenzív összekapcsolódása a gyarmatbirodalmak robbanásszerű felbomlásához és a korábban korlátlanul elnyomott és kizsákmányolt népek, nemzetek, régiók öntudatra ébredéséhez köthető.

Minden fejlődés az uralkodó nemzetet vagy az uralkodó réteget érinti először, ld. a platóni államnak a rabszolgák, de a több mint két évezreddel későbbi tocqueville‑i amerikai demokráciának a rabszolgák úgyszintén nem részesei. Ugyanígy a gyarmatok mint szuverének nem léteznek, de megszűnésükkel a szomszéd kertje közel jön, így nem lehet „áttolni” a problémát a szomszéd udvarába, mert az lassan a mi udvarunk. Az uralkodó rétegek hasonló nézetei és gazdasági érdekei kapcsolják össze az USA és a hagyományos gyarmattartók viszonyulását a gyarmatbirodalmak felbomlása utáni világrendhez és a gazdag országok kontra szegény országok, fejlettek és fejlődők közötti kapcsolatok fenntarthatóságot is figyelembe vevő kezeléséhez.

Ugyanezek az akkori világrendet drámaian érintő változások az 1950–60‑as években nagyrészt lezajlottak, de a több száz éves gyarmati múlt utóhatásai a mai napig erősen jelen vannak mind a volt gyarmati területeken, mind a volt gyarmattartóknál. Az előző mondatban szándékosan mellőztem a volt gyarmati országok kifejezést, hiszen a gyarmatosítás utóhatásai, a mesterségesen kijelölt, nemzettudat nélküli országokban máig intenzíven jelen vannak. A gyakori lázongások, területi átrendeződések, anarchikus hatalmi és társadalmi viszonyok által jellemezhető bizonytalanság, ill. a stabilitás hiánya gyakorlatilag akadályozza vagy meggátolja az organikus fejlődést és implicite a fenntarthatósági elvek érvényesülését.

Az előző két bekezdés mintha ellentmondana egymásnak, de ez az ellentmondás sajnos ténylegesen fennáll. A tudósok, felelős politikusok, felelősen gondolkodó polgárok, sőt a meghatározó nemzetközi szervezetek (pl. ENSZ, Nemzetközi Valutaalap, Európai Bizottság stb.) által hirdetett fenntarthatósági elvek és ajánlások rendre beleütköznek a gazdasági hatalmak (akár országok, akár cégek, akár gazdasági lobbierők stb.) érdekérvényesítő törekvéseibe, ill. az alulfejlett régiók rövid távú gazdasági és hatalmi érdekeibe.

Amikor a következőkben a fenntarthatóságról fogalmazunk meg gondolatokat, akkor folyamatosan fogunk találkozni a fent vázolt ellentmondásokkal, de természetesen számos további ellentmondással is, amely a fejlődés dialektikus értelmezése szerint természetes attribútuma a folyamatnak. Ugyanakkor minél hatékonyabban és gyorsabban érünk el sikereket ezen ellentmondások feloldásában, annál inkább van esélyünk, hogy még időben tegyünk hatékony lépéseket a Föld erőforrásaival való fenntartható gazdálkodás érdekében.

1. Történelmi adalékok

A görög mondavilágból, a homéroszi eposzokból tudjuk, hogy a mai Horvátországban, a dalmát tengerpartot és a mögötte húzódó több száz kilométer hosszú hegyvonulatot sűrű erdőségek borították. Az antik és a középkori világnak mégis sikerült kb. ezer év alatt kipusztítania szinte a teljes faállományt, miközben a kor lakossági és gazdasági terhelése nyilván nagyságrendnyi töredéke volt a mai értékeknek. Akkoriban még nem foglalkoztak szakszerű erdészettel, nem ismerték az erózió drámai hatásait, így elsősorban a hajóépítés és a faszéngyártás igényei értek el ekkora hatást.

A brit sziget erdőirtása még rövidebb idő alatt zajlott le. A középkor vége felé még sűrű erdőség borította Angliát, de az iparosodás korai szakaszához kapcsolható extenzív energiaigényt szinte kizárólag fatüzeléssel elégítették ki, így az 1700‑as évekre már a további gazdasági fejlődés gátja lett a fahiány. Nyilván sok tényezőnek volt még jelentős szerepe, de kijelenthető, hogy az ipari fejlődés egyik legjelentősebb minőségi ugrása, az első ipari forradalom, egy drasztikusan jelentkező erőforráshiánynak köszönhető.

- Érdemes néhány példán áttekinteni, hogy a tüzelőanyag hiány milyen jelentős innovációs és fejlesztési dinamikát indított el: manufaktúrák egyedi energiatermelési megoldásai helyett megjelentek a gyártócsarnokok központi tüzelő berendezései, majd kazánházai

- az olcsó fa helyett a költségesebb, de nagyobb energiasűrűségű szén kezdett rohamosan elterjedni

- a minden faluszélen rendelkezésre álló erdők helyett a sokkal ritkább előfordulású szén kitermelése, szállítása, hasznosítása olyan szintű mennyiségi és minőségi fejlesztést indukált, hogy sikerült egyrészt rövid idő alatt a fatüzelést teljesen kiváltani, másrészt az extenzív és intenzív ipari fejlődés máig ható alapjait lerakni. (Ma már bele se gondolunk, de a szénbányászathoz és -felhasználáshoz rengeteg, nyilván mára továbbfejlesztett innováció köthető: pl. szivattyúk a bányavíz kitermeléséhez, ventilátorok és légtechnika a bányák levegőellátásához, gőzgép a nagy berendezések működtetéséhez, gőzhajó, gőzmozdony és vasúti rendszer a szállításhoz, és a példák tovább sorolhatók.)

A fatüzelés kiváltása nyilván az egyik első olyan látványos lépés volt, amit a mai megítélés szerint már a fenntarthatósági szemlélet is motivált, de valójában a piaci helyzet kényszerítette ki. A széntüzelés bevezetése, a vele járó innovációs, gazdasági és társadalmi forradalom évszázadokra jelölte ki a gazdasági fejlődés útját, de ugyanakkor megágyazott azoknak a környezeti problémáknak is, amelyekkel ma globálisan szembesülünk, hiszen az extenzív és intenzív ipari fejlődés a legmeghatározóbb eleme az erőforrásainkkal való nem fenntartható gazdálkodásnak.

Ezen újabb erős ellentmondás is jól példázza a fenntarthatóság értelmezésének bonyolultságát, de ugyanakkor azt is, hogy a fenntarthatóság felé vezető „rögös” úton hosszú távon az innovációnak és a kreatív megoldásoknak kell prioritást biztosítani, hiszen a szankciók csak rövid távú korlátozásokat eredményeznek, de nem hozzák a ténylegesen hasznos állapotot.

Az első ipari forradalom alapvetően változtatta meg az egyén és a társadalom kapcsolatát, amit Hobbes (angol filozófus, 1588–1679) gondolatai szinte meg is előztek, rávilágítva, hogy új állami-hatalmi konszenzusra és struktúrákra van szükség, és a közjó fogalmának bevezetésével a társadalmi felelősség kérdését is új dimenzióba helyezte. Leviathan című mesterművében kifejti, hogy az emberiséget nem szabadna, hogy a különböző félelmek és rettegések irányítsák (jól látjuk, hogy ezt használják ki a politikusok, de számos vallási irány is), hanem a békés egymás mellett élés közös érdeke kellene, hogy a fő szabályozó legyen. (2)

Hobbes tanításai és az ipari forradalom napi tapasztalatai új irányokat jelöltek ki a filozófia és a társadalomtudományok területén. Az utópista szocialisták, valamint az első „szocialisták” alapvetően az ipari forradalom társadalmi-gazdasági hatásait elemezték, erősen támaszkodva a hegeli dialektikára. Ugyanakkor Hegel maga, az egyén és az állam viszonyát, az egyén és a társadalom harmonikus kapcsolatát vizsgálta.

A szellem fenomenológiája című művében (1807) az egyén és a közösség viszonyát elemzi, és eközben talán elsőként használja a fenntarthatóság kifejezést mint fenntartható erkölcsiséget, amivel a többség érdekérvényesítését deklarálta az egyéni érdekkel szemben. 1820‑ban jelent meg A jogállam filozófiájának alapelvei, melyben az egyén és az állam kapcsolatrendszerét elemzi, és kiemeli az állam kötelező felelősségét a közjó érdekében, melynek keretében köteles biztosítani a természeti erőforrások kímélését a jövő számára. (3)

Valószínűleg ez a hegeli megfogalmazás a fenntarthatóság első tudományos megközelítése, és sokáig kell várni, amíg a fenntarthatóság gondolatköre megjelenik a tudományos gondolkodásban. John Maynard Keynes, a múlt század egyik legnagyobb hatású angol közgazdásza, 1930‑ban egy futurológiának tekintett tanulmányt írt Economic Possibilities for Our Grandchildren címmel. Miközben azt prognosztizálja 2030‑ra, hogy az emberek az általános gazdasági jólétben csak heti tizenöt órát fognak dolgozni, és így rengeteg idejük lesz szórakozásra és egyéb nem gazdasági tevékenységre, nem említi, hogy ez a jólét mennyire globális, vagy csak a fejlett és/vagy gyarmattartó országokra korlátozódik. Azt sem említi, hogy egy racionális, nem a profit maximalizálására törekvő gazdaság mennyire lehet pozitív a fenntarthatóság szempontjából. (4) (Itt kell utalnunk arra a korlátozott tárgyalásmódra, hogy a könyvben csak utalásszerűen foglalkozunk közgazdasági kérdésekkel, és ezen belül is csak olyan mértékben, ami esetleg jobb háttérinformációt biztosíthat a fenntarthatósági kérdéskörhöz.)

Ugyanakkor Keynes gondolatai, hogy nem a gazdaság állandó fejlesztése a primer hosszú távú cél, implicite tartalmazták a fenntarthatósághoz vezető út egyik legfontosabb elemét, az erőforrásokkal való észszerű gazdálkodást, valamint azt az ő korában újszerű gondolatot, hogy a GDP állandó, folyamatos növelése nem feltétlenül garantálja az emberiség jó közérzetének emelkedését. Csak az 1990‑es években jelentek meg az első közgazdasági elemzések, amelyek a GDP-növekedés lassulásával foglalkoztak, még nem kiemelve, hogy ez a közjó szempontjából hasznos is lehet, de legalább nem a negatív aspektusokat hangsúlyozták túl.

Az első ipari forradalom pezsgése Anglián túl is erős hatást gyakorolt a különböző tudományterületekre, de nyilván nem véletlen, hogy a népesedéstudomány területén megjelenő új nézet is Angliából indult el. Malthus (anglikán pap, 1766–1834) demográfiai kutatásaival és elméleteivel kora gazdasági és egészségügyi helyzetére jellemző prognózisokat állított fel, melyek ugyan az ipari forradalom által beindított fejlődés révén hamar túlhaladottakká váltak, de a túlnépesedési problémakör tudományos elemzése olyan csapdahelyzeteket tárt fel, amelyek a XXI. században is érvényesek, és megoldatlanságuk kritikusan befolyásolja a fenntarthatósági törekvéseket és célokat. (W)

A túlnépesedés súlyos globális probléma, de a megoldásához a lokális kérdések feltárásán, tudatosításán és kezelésén keresztül vezethet az út. Ha csak a statisztikai adatokat nézzük, akkor az ENSZ kimutatása szerint is már közel vagyunk a fertilitási fordulópontokhoz, hiszen a fejlődő világ népesség fenntartó fertilitási rátája 2,2 és az ENSZ 2021. évi becslése, egy folyamatosan csökkenő trenden belül 2,32 volt, vélhetően a trend folytatódása már 2030 előtt eléri a fordulópontot. Tudományos kutatók ugyanakkor úgy vélik, hogy az ENSZ múltbeli adatok extrapolációjával hibásan számol, és a globális fertilitási ráta már 2024‑ben 2,1 és 2,2 között alakul, tehát a globális népességnövekedés valószínűleg elérte a stagnálódó állapotot. (5)

Ez az információ súlyos koncepciózavart idézhet elő, mert azt a benyomást keltheti, hogy a túlnépesedés problémakörét kihúzhatjuk a kritikus kérdések közül. Valójában egy ország túlnépesedett, ha nagyobb a népszaporulat, mint amit élelmiszerrel, egészségügyi szolgáltatásokkal, iskolai képzéssel és főként munkalehetőséggel kellően el lehet látni. Ez trivialitásnak tűnik, de az már a kérdéskörhöz kapcsolódó csapdahelyzet, hogy egy ország akkor is relatíve túlnépesedett, ha a lakossága több nyersanyagot használ fel és fogyaszt el, mint ami ugyanazon időtartam alatt fenntarthatóan pótolható, és több káros anyagot és hulladékot bocsát ki és hagy maga után, mint amit a természet még képes ártalmatlanítani. Ez a gazdag országokra jellemző, miközben ott már a népesség sem mindenütt nő, sőt a csökkenés is elindult. (6)

Ha összevetjük az elmaradott térségek túlnépesedési problémáit a fejlett országok túlfogyasztási „mániájával”, akkor egy ellentmondásos csapdahelyzettel kell szembesülnünk: ugyan a szegény országok túlnépesedése számos globális problémát és rizikót hordoz, de alapvetően az érintett ország életkörülményeit és fejlődési potenciálját korlátozza, sőt rontja. Ugyanakkor a gazdag országok túlzott fogyasztási szokásai, az állandó növekedést is fenntartó túlfogyasztó társadalom, az egész világ erőforrás készletét apasztja, és ezzel súlyosan veszélyezteti a Földünk fenntarthatóságát. (6)

Ha feltételezhető lenne, hogy mintegy varázsütésre, a fejlett világ felhagy a túlzott fogyasztással, és józan önmérséklettel egy sokkal fenntarthatóbb fogyasztási kultúrát alakít ki és tart fent, a világ összfogyasztása akkor is növekedni fog, hiszen az elmaradott és fejlődő országok természetes növekedése nem állítható le, és nem „diktálható” nekik, hogy mi is leálltunk, álljatok le ti is. Ez egy olyan csapdahelyzet, amelyre csak akkor adódik valamilyen szintű megoldás, ha a fejlett országok végre rájönnek, hogy az ő primer érdekük a fejlődők segítése, nemcsak alibi támogatásokkal, amelyeknek gyakran a saját gazdaságuk a fő haszonélvezője, hanem olyan érdemi konstrukciókkal, amelyek révén lehetővé válik az elmaradottság hatékony felszámolása, és a környezetünket és erőforráskészleteinket különösen terhelő gazdasági konstrukciók átugrása és fejlett környezetkímélő megoldások alkalmazása. Pl. mivel a fejlődők gyakorlatilag mind napsütésben gazdag területeken élnek, logikusnak tűnik a támogatásokkal a fosszilis energiatermelés korszakát átugrani, és egyből az alternatív energiatermelést kiépíteni. Számos hasonló példa segíthet a csapdahelyzet megoldásában, de ehhez a fejlett világnak, egy ma még nehezen elképzelhető paradigmaváltással, a fejlődők érdemi felzárkóztatását saját érdekű prioritásként kellene kezelnie.

A fenntarthatóságot globális problémakörként kell értelmeznünk, és a könyvre jellemző „anyagtanász” megközelítés is ezt az utat próbálja járni. Ugyanakkor az emberiség nagy része lokális problémák halmazaként éli át a mindennapok fenntarthatósági kérdéseit. A lokális túlnépesedés, a fejlettek, fejlődők és alulfejlettek közötti szinte leírhatatlan gazdasági különbségek alapvetően befolyásolják a földi élet stabilitási és élhetőségi viszonyait, így ezek a kérdések nem megkerülhetők jelen vizsgálódásunk keretében. Ez indokolja, hogy a fenntarthatósághoz kapcsolódó szakmai bevezető fejezetek keretében külön is érintjük a gazdasági növekedési „kényszer” és a túlnépesedés kérdéskörét.

2. Növekedési mítosz és fenntarthatóság

A 2000‑es évek elején jelentek meg az első tanulmányok két MIT‍¹ professzor, Abhijit Banerjee és Esther Duflo tollából, akik szakítva a közgazdasági „mainstream” növekedési ortodoxiájával azt vizsgálták, hogy mennyire kívánatos a GDP állandó növekedése, és hogy szegényebb közösségekben milyen politikai technikákkal, milyen kormányzati eljárásrendekkel lehet érdemben javítani az életminőséget és az általános közérzetet. Szigorú tudományos elemzéssel kimutatták például, hogy ha szegény környezetben fizetnek a szülőknek a gyerekeik folyamatos iskoláztatásáért, szemben a korai munkába küldéssel, az eredmény mind a konkrét közösség, mind a tágabb társadalom számára egyértelműen pozitív. (4) (Nem pontosan azonos a képlet, mégis érdemes összevetni, hogy már a középkorban fizetni kellett a mesternek, hogy a manufaktúrába segédként vegye fel a gyereket, mert a gyerek később a sokszorosát kereste és a családját is magasabb társadalmi pozícióba emelhette ezáltal.)

Good Economics for Hard Times című könyvükben kifejtik, hogy a kormányzatoknak nem a „növekedési csodát” kellene hajszolni, hanem sokkal inkább olyan kipróbált intézkedéseket kellene meghozni, amelyekkel a legszegényebb rétegeket tudják érdemben segíteni, elsősorban az egészségügyi ellátás, az oktatás és a szociális kedvezmények területén. Részletesen kifejtik, hogy egy lassú GDP-növekedés is lehet nagyon hasznos, különösen, ha a növekedés gyümölcseit szélesebb körben terítik szét, kiemelten az iskolák, kórházak, gyógyászat és a szegények anyagi segítése területén.

Ezek a gondolatok és ajánlások mára a közgazdasági „mainstream” számára is kezdenek relevánssá válni, és ezen nyilván tovább lendít, hogy 2019‑ben Banerjee és Duflo kapták a közgazdasági Nobel-díjat. Az általuk képviselt gondolatokat részben továbbfejlesztve, Dietrich Vollrath, a Houstoni Egyetem professzora a nulla növekedés potenciális és tényleges hasznosságát vizsgálta. Fully Grown; Why a Stagnant Economy Is A Sign of Success című könyvében (2020) számos példán keresztül mutatja be, hogy a növekedés lassulása a fejlett gazdaságokban organikus folyamat, és indokolatlan a növekedés mítoszához ragaszkodni. Ráadásul a fejlett országokban a növekedés lassulása olyan folyamatokhoz is köthető, amelyek természetes következményei az életminőség javulásának. (7)

Két tendenciát érdemes kiemelni: egyrészt a lakosság átlagéletkorának növekedését és a munkaképes korosztály stagnálását vagy csökkenését; másrészt az egyének és ezáltal a társadalom széles rétegeinek költési/vásárlási szokásainak meghatározó változását. Például az USA jellemzően fogyasztói társadalmának költési szokásai, a GDP létrehozásának belső szerkezete, az egyes ágazatok részesedése, az elmúlt 60 évben alapvető változásokon mentek át. Korábban a tárgyi eszközök (pl. ruházat, autók, bútorok stb.) voltak túlsúlyban, ma már a szolgáltatások, mint többek között a gyerekgondozás, egészségügyi ellátás, nyaralási-turisztikai és wellnessidőtöltés kerültek túlsúlyba. Számokban is kifejezve: a 60 év alatt a szolgáltatások hozzájárulása az USA GDP-jéhez 40%‑ról 70% fölé nőtt. (7)

Egyes közgazdászok és társadalomtudósok már a stagnáló növekedésen is túlléptek, és a degrowth (ellen-növekedés vagy negatív növekedés lehetne magyarul) össztársadalmi hasznosságát hangsúlyozzák. A degrowth csak nyilvánvalóan erős társadalmi konszenzus alapján lehet eredményes, de pl. munkamegosztási (work share) és bevétel átcsoportosítási szabályozásokkal megvalósítva látványos pozitív változások prognosztizálhatók többek között a munkanélküliség, a szegénységi index és számos, a fenntarthatóság szempontjából is fontos mutató terén.

Nem véletlen, hogy az ilyen irányú kutatások és kezdeményezések a társadalmi konszenzus szempontjából az érzékeny és előrehaladott Kanadában folynak intenzíven, ezen belül is kiemelhető Peter A. Victor, a torontói York Egyetem professzorának kutató munkája. Victor egy olyan számítógépes modellt fejlesztett ki, amellyel a kanadai gazdaságon belül elemezte különböző szcenáriók mentén a degrowth hatását. A különböző premisszák mellett nyilván változó eredmények adódtak, de érdemes kiemelni, hogy pl. egy kb. 30 évre tervezett 50%‑os (!!) csökkenés az egy főre jutó GDP-ben, megfelelő munkamegosztási, jövedelem disztribúció és szociális politika mellett, a közjó és a fenntarthatóság szempontjából látványos eredményeket hoz, és nem jár az átlagos tényleges életszínvonal romlásával. (4)

Jelen gondolatok nem közgazdasági indíttatásúak, de nyilvánvaló, hogy a gazdasági vezetők, a politikusok és a társadalmak hangsúlyos vezetőinek paradigmaváltása nélkül a fenntarthatósági gondolatok alig vagy csak nagyon nehezen tudnak/fognak érvényesülni. Ezt sajnos jól tükrözi az elmúlt 60 év „fenntarthatósági” krónikája, amelyben nagy nekibuzdulások és kis eredmények követték egymást. Egy pozitív eredménye biztosan volt az elmúlt időszaknak: a fenntarthatóság mint globális prioritás, látványosan átlépte a láthatósági küszöböt, és nem megkerülhetően meghatározó eleme lett mind a világgazdaságnak, mind a lokális politikai színtereknek.

Ugyanakkor – és ezt a későbbi fejezetek részletesebben fogják érinteni – a fenntarthatósági elvek egyre szélesebb körű elfogadása alapvetően a fejlett világban realitás, de annak az elfogadása, hogy a tényleges globális fenntarthatóság biztosításához a fejlett országoknak nemcsak az ígéretek szintjén, hanem a mindennapi gyakorlatban is intenzíven kellene támogatni a gazdaságilag elmaradottakat, alig valósul meg. A rövid távú politikai és gazdasági érdekek, néhány pozitív példát leszámítva, gyakorlatilag blokkolják a fejlettek és elmaradottak közötti drámai különbségek enyhítését, pedig könnyen belátható, hogy már rövid távon is ez lenne a fejlettek tényleges politikai és gazdasági érdeke, hiszen az elmaradottság és annak minden attribútumának fenntartása, olyan instabilitási rizikót jelent, amely bármikor globális krízishelyzethez vezethet.

Záró gondolatok

Vajon mi motiválta a szerzőt jelen könyv megírására, és túl a szubjektív és erős igényen, volt‑e a motivációnak reális alapja? A válasz várhatóan felemás lesz, ahogy a könyv egészén végigfut a dialektikus vezérfonal: a fenntarthatóság és alprincípiumai, mint a környezetvédelem és a klímavédelem, rendkívül komplex fogalmak, a legtöbb kérdés nem kínálja az igen-nem vagy fekete-fehér típusú válaszokat, és a bemutatott problémák és konfliktusok sem oldhatók meg ellentmondás- és kompromisszummentesen.

Szerző – több mint ötven év szakmai tapasztalatai alapján – nem táplált illúziókat, hogy a könyv megírása segít majd megoldani a világunkat feszítő kérdéseket, de a 2020‑ban kezdődött Covid-világjárvány olyan világpolitikai és -gazdasági helyzetet teremtett, hogy széles társadalmi és politikai rétegekben ébresztette fel a reményt a fenntarthatósági kérdésekkel kapcsolatos paradigmaváltás lehetősége felé. A szerző is azt remélte, hogy az emberiség talán képes lesz a pandémia által kiváltott válsághelyzetet egy pozitív újrakezdéssel feloldani és a korábbinál sokkal pragmatikusabb módon kezelni az életünket globálisan veszélyeztető problémákat.

A több mint ötven év szakmai tapasztalata alapvetően a hulladékgazdálkodás, majd a környezetvédelem és -gazdálkodás területére koncentrálódott, de a Római Klub tevékenységét figyelve és ENSZ-projektekben is közreműködve korán meghozta a motivációt, az akkor hazánkban még alig említett fenntarthatósági kérdésekkel való foglalkozáshoz. A pandémia pedig teljesen új napi időbeosztást alakított ki, amelybe belefért ennek a régóta dédelgetett témának az újragondolása és az a naiv elképzelés, hogy a paradigmaváltáshoz a szerző is tud, legalább gondolati muníciókkal hozzájárulni.

Az eltelt időszak sajnos bebizonyította, hogy az emberiség még mindig messze van attól a döntési helyzettől, hogy érdemben és ténylegesen lépjen a fenntarthatóságért, de valójában a hosszú távon is élhető és élvezhető életfeltételek megőrzéséért, sőt esetleg javításáért, és éppen ezért minden felelősen gondolkodó embernek kötelessége, hogy a maga módján segítse ennek a paradigmaváltásnak a bekövetkezését. Ez a felelősségérzet magyarázza ennek a könyvnek a megírását és a zárógondolatok megfogalmazását is. (Ezekben szándékosan visszaköszönnek a könyvben megfogalmazott egyes gondolatok, példák és fohászok, az egyértelműség érdekében kurzív írással.)

Ugyan Ludwig Wittgenstein, a múlt század egyik legnagyobb hatású, osztrák származású filozófusa azt írja, hogy az emberi gondolkodás a jövőt általában a jelen egyenes vonalú meghosszabbításaként képzeli el (266), jelen könyv azzal is próbált optimista lenni, hogy igyekezett ettől a konzervatív extrapolációtól minél inkább eltérni. Különösen két területen próbálta feltárni a növekedés, néha akár a relatív növekedés csapdahelyzeteit és veszélyeit: a népesség növekedés és a gazdasági növekedés vagy GDP-növelés mítosza területén. A könyv számos kontextusban foglalkozik ezekkel a témákkal, és itt nem indokolt újra téziseket megfogalmazni, de mindenképpen érdemes Szókratész bölcs aforizmáját megismételni: „Az igazi tudás nem annak az ismerete, hogy mit akarsz, hanem annak a megértése, hogy mire nincs szükséged.” Ez nyilván nem jelenti azt, hogy nincs szükség egészséges népszaporulatra vagy adott esetben profitot is termelő vállalkozásokra, de a cél nem lehet a kontroll nélküli szaporodás vagy csak a profit hajhászása. Valamilyen célt ugyanakkor meg kell fogalmazni, mert az ember szereti maga előtt látni azt, hogy hova és hogyan akar vagy célszerű eljutni, és ebben segíthetnek az objektív paraméterek szerinti legboldogabb országok tapasztalatai. Ezeket nyilván nem lehet teljes körűen bemutatni, de arra lehet utalni, hogy a boldogság is lehet egy elérendő cél. Sokszor utalunk a szükséges paradigmaváltásokra, de talán a boldogság elérése lehet egy olyan hajtóerő, ami segít elmozdítani a világot egy értékelvű, fenntarthatóbb életstílus irányába.

Tudjuk, hogy a háború és a boldogság antagonisztikus ellentétek, ezért talán érdemes itt is megismételni a napenergia közvetlen hasznosítása kapcsán megfogalmazott „fohászt”: a mitológiában a sötétség a háborúkhoz és a halálhoz kapcsolódott, míg a fény a békéhez és az élethez. Az ókori olimpiák idején a láng meggyújtása egyben az esetleg éppen zajló háborúk és viszályok beszüntetését is szimbolizálta, és ez a jelkép erősebb hatású volt bármely béketárgyalásnál. Lehet, hogy az emberiségnek állandóan égő olimpiai lángra volna szüksége a tartós béke biztosításához?

Ezek nagy szavak, és kicsi az esély, hogy a boldogság, de akár csak a minden embert megillető tisztességes életfeltételek biztosítása felülírja a jelenleg leginkább elterjedt kapitalista gazdasági rendszerek prioritásait. Ahol pedig nem a klasszikus kapitalizmus valamelyik variánsa működik, ott az állam inkább a diktatórikus hatalmat, sem mint az emberek jó közérzetét tekinti prioritásnak. Ma még kevés az a motivációs energia, amelyet néhány tisztán látó és a jövőt is prioritásként kezelő gazdasági vezető képvisel, a részvényesek a napi érdekeiket előbbre helyezik a fenntarthatósági céloknál, az osztalék fontosabb, mint egy igazságosabb és fenntarthatóbb jövő szolgálata, és általában csak kísérlet marad egy-egy vezető pragmatikus működése, a részvényesek gyorsan leváltják. (267)

A Római Klub folyamatosan harcol az értelmetlenül túlhajszolt „északi” vagy „nyugati” termelési és fogyasztási gyakorlattal szemben, mert sem az egyének, sem a közösségek vagy a gazdasági és politikai vezetők nem hajlandók áldozatokat hozni, kevesebbet fogyasztani, akár csak észszerűbben élni. A növekedés határai ma is közöttünk élő egyik szerzője, Dennis Meadows ezzel kapcsolatban szélsőséges, de sok szempontból igaznak tűnő kijelentést tett: „Az emberek olyanok, mint az állatok, akik nem képesek rövid távú áldozatokat hozni egy hosszabb távú előnyért. Ha ez így marad, akkor a Föld ugyan fennmarad, de az ún. nyugati civilizáció várhatóan nem.” (268)

Tartalmában és üzenetét tekintve hasonlóan fogalmazott Melinda French Gates is, aki a világ egyik legnagyobb, a szegények és fejlődők támogatását finanszírozó alapítványának a társvezetője: „Meg kell reformálni a rászoruló országok globális finanszírozási rendszerét, hiszen ráadásul ők azok, akik a leginkább sérülékenyek a klímaváltozás negatív hatásaira. Ez nem csak a méltányosságról szól, hanem a jövőről, mindnyájunk jövőjéről.” (234)

Néhány ellentétes példától eltekintve ma még a fejlett nyugati világ a túlfogyasztás és a túlnövekedés bűvkörében él, de az életkörülmények drasztikus minőségromlása éppen néhány gazdag nagyváros vezetését késztette a városi élet újragondolására és fenntarthatóbb városi struktúrák kialakítására. Talán Párizs példája a legismertebb („15 perces város”), de álljon itt egy, a szókratészi aforizmára hajazó gondolat egy dél-amerikai városvezetőtől. A volt bogotai (Kolumbia) polgármester, Enrique Peñalosa meghatározása nagyon is találó: „Egy fejlett város nem az, ahol még a szegények is autót használnak, hanem az, ahol a gazdagok is a tömegközlekedést veszik igénybe.” Ma már a világ számos fővárosa és nagyvárosa csatlakozott az ún. „15 perces város” mozgalomhoz, és ez – mivel általában a fővárosok és nagyvárosok szolgáltatják az országokon belül a követendő példákat – reménykeltő lehet, hogy a lakosság igényeire figyelő, a fenntartható életminőséget célzó politika a nagypolitika szintjére is felemelkedik.

Ehhez azonban még nagyon sok illúzióval és a nyugati világ értékrendjét és gazdasági prioritásait misztifikáló tézissel kell leszámolni. Elég, ha itt az ún. zöld növekedés elnevezésű, akár demagógnak is nevezhető gazdasági modellre utalunk, ami arra a kapitalista világrend felsőbbrendűségére utaló „tapasztalatra” hivatkozik, hogy a kapitalista gazdasági modell azért is a legfejlettebb, mert a vele szemben jelentkező kihívásokat a leghatékonyabban tudja kezelni, vagyis képes a fenntarthatósági elveket, a klímavédelmi célokat és az állandó gazdasági növekedést pragmatikusan összehangolni. Valójában a zöld növekedés még egyik fejlett országban sem valósult meg hatékonyan, még ha néhány részterület túlhangsúlyozásával ezt a látszatot próbálják is kelteni. Könnyen belátható, hogy a növekedés többleterőforrás-igénybevételét jelenti, ami a fokozza a Föld erőforrás-tartalékainak a kimerülését, és a zöld jelző inkább a marketinget, mint az igazságot szolgálja. (269)

Hogy a záró gondolatokba is csempésszünk némi pozitív technikai elemet, hisz ahogy a bevezetőben kiemeltük, a könyv inkább „anyagtanász” szemléletű, két eddig nem említett technikára kell röviden utalnunk, amelyek globális összefogással mind a klímavédelem, mind a fenntarthatóság szempontjából nagy jelentőséggel bírnak.

Ugyan a metán sokkal gyorsabban szívódik fel az atmoszférából, mint a CO₂, de ÜHG-hatása 84‑szer erősebb, ezért, ha érdemben fokoznák az atmoszférába jutó CH₄ kivonását, még inkább a kijutás forrásoldali kontrollját, ami viszonylag alacsony költségszinten, de nagyobb odafigyeléssel megoldható, akkor időt nyernénk a globális CO₂-csökkentési harcban, mivel a metán felelős a globális melegedés kb. 20%‑áért. (270) Ehhez azonban nemcsak műszaki lépésekre, hanem táplálkozási szokásaink érdemi változtatására, valójában a tudatosan gondolkodó egyének közreműködésére is szükség lenne, mivel a CH₄-kibocsátás jelentős része a marhatartás „terméke”.

Ahogy a kvantumszámítógépek forradalmasították a számítástechnikát, és több nagyságrenddel növelték a komputerek műveleti kapacitását, ugyanilyen, ha nem még nagyobb jelentőségű lenne, ha sikerülne a szinte korlátlan kapacitású fúziós energiát ellenőrzött módon hasznosítani. A nap is fúziós alapon termeli az energiát, és most már földi körülmények között is sikerült több tízezer °C-ú plazmát több percig kontrolláltan fenntartani, ami a fúziós energiatermelés alapja. Ma még több tíz évre becsülik az első működőképes fúziós reaktor tényleges beindítását, de intenzív globális összefogás szükséges mind költség, mind tudományos kutatás és fejlesztés oldalról, hogy az emberiség rendszerbe állíthassa ezt a szinte kimeríthetetlen és környezetszennyezés nélküli energiaforrást. (270) (271) (272)

Szintén az anyagtanász szemlélet egyik pozitív példája az évszázadokig alábecsült mocsarak jelentőségének felismerése. Ahogy azt leírtuk, a szárazföldi, édesvízi mocsarak is rendkívül hasznosak mind a vízgazdálkodás, mind a biodiverzitás és ökológiai egyensúly szempontjából, de ismét indokolt hangsúlyozni a tengerek folyamatos vízszintemelkedése elleni védelemben betöltött szerepüket. Külön is kell említeni a tengerparti árapályzóna sós mocsarait, amelyek azon túl, hogy jelentős biodiverzitásuk van, természetes védelmet nyújtanak a folyamatosan emelkedő tengerszintekkel szemben. Ennek az egyedi jelenségnek az a magyarázata, hogy amíg az utóbbi évek mérései alapján az USA keleti partvidékein a tengerszint átlagos emelkedése évente 0,35 cm, addig a dagálykor lerakott üledék és növényi maradékok, főleg gyökerek, évenként kb. 0,8 cm-rel emelik meg a mocsarak szintjét, biztosítva ezáltal a mocsaras parti zónák mögötti élet- és lakóterek aktív védelmét. (165) Azért ismételtük meg ezt a példát, mert ez is arra taníthatja az embereket, hogyha jobban figyelünk a természet szabályaira és működésére, számos esetben segítséget kapunk a környezetünk védelme irányában folytatott küzdelmeinkhez.

Habár a pandémia által generált reménybeli paradigmaváltásra még nem került sor, itt kell utaljunk egy olyan eseményre, amely a maga nemében paradigmaváltásnak tekinthető, és visszaigazolja a szerző többször is határozottan megfogalmazott álláspontját a nukleáris energia és a fenntarthatóság kapcsolatáról. A Microsoft (ne felejtsük, hogy Bill Gates nemcsak, hogy kiállt az atomerőművek hasznossága mellett, de saját vagyonából finanszíroz kis méretű, fokozott biztonságú atomreaktor fejlesztési programot) 2024 szeptemberében megállapodott a Constellation Energy energiacéggel, hogy egy 1,6 milliárd dolláros beruházás keretében újraindítja a 2019‑ben leállított pennsylvaniai atomerőművét.

Az itt megtermelt áramot teljes egészében a Microsoft fogja megvásárolni, hogy ellássa az adatközpontjai megugrott és folyamatosan növekvő energiaigényét, és hogy csökkentse karbonlábnyomát. Ismerve az IT-cégek rendkívüli súlyát és befolyását a világgazdaságban, sőt bizonyos értelemben a politikában is, várható, hogy a Microsoft példája nem marad követők nélkül. (276)

Ez a feltételes mód valójában már most elhagyható, mert néhány nappal a Microsoft bejelentése után az Alphabet, a Google anyavállalata is megállapodást kötött a Kairos Powerrel, hogy 2035‑ig 500 megawatt összkapacitású kis moduláris nukleáris reaktorokkal, folyamatos üzembe helyezéssel, hoz létre energiaközpontot, hogy többletenergiát biztosítson az MI által megnövekedett adatközponti energiaigény fedezésére. (277) Pár nappal később az Amazon is bejelentette, hogy 500 millió dolláros befektetéssel valósít meg a Dominion Energyvel és az X-Energyvel közösen modulárisreaktor-fejlesztést szintén a megnövekedett adatközponti energiaigény fedezésére. (277) (278)

A könyv általában igyekezett realista forgatókönyveket bemutatni, de sajnos ezek a legtöbb esetben inkább pesszimista tendenciákat vázoltak fel, és a záró gondolatok sem csaphatnak át a pozitív eufóriába. Ezzel kapcsolatban ki kell hangsúlyozni, hogy a világunk „fejlődésének” pesszimista és sajnos alapvetően realista forgatókönyvei leginkább a fiatalokra, a jövő generációjára hatnak negatívan, hiszen ők érzik úgy, hogy az előttük élt generációk az ő jövőjüket rabolták el és áldozták fel. Ez a világszemlélet földrajzi eloszlástól függetlenül az egész világra érvényes, és ez is magyarázza azt az érdekes szociológiai tézist, hogy a világ gyakorlatilag tetszőleges pontján élő fiatalok között szorosabb a gondolkodási harmónia, mint a saját országbeli idősek és fiatalok között. (273)

Ráadásul a fiatalokat nem kötik a kapitalista növekedési mítosz illúziói és a piacgazdaság minden problémára hatékony megoldóképlete: ők egy olyan államban és világban akarnak élni, ahol a társadalmi egyenlőtlenségek kisebbek, az elosztás inkább az igények szerint, és nem a jobb pozíció adta hozzáférés szerint alakul, és a gyerekeiket egy olyan világban tudják felnevelni, ahol a jobb életminőséghez mindenki hozzáférhet. (Korábban utaltunk arra, hogy a fiatalok aránya a fejlett világ szavazóképes népességében folyamatosan csökken, ami értelemszerűen csökkenti beleszólási potenciáljukat a számukra fontos kérdésekben. Talán érdemes lenne számos országban megfontolni a politikai kultúra kinyitását a fiatalok irányában és a választási korhatár esetleges leszállítását is.) Nyilván ezekre az elvárásokra a kapitalista modell nem igazán ad megoldást, így lényegesen nagyobb szerepet kell, hogy kapjon a stakeholder mechanizmus és az elosztást körültekintően szabályozó, a teljes társadalmi és szociális palettát képviselő állam. Ezekben a gondolatokban felismerhetők a marxizmus bizonyos tézisei, és nem véletlen, hogy egy friss felmérés szerint az USA 18 és 29 év közötti fiatal korosztályának kb. 49%‑a szimpatizál bizonyos szocialista irányokkal. (274)

Ez a felmérés nem a szocializmusba vetett hit fellángolását jelenti, hanem alapvetően azt, hogy a jövő generációja kezdi elveszíteni a bizalmát a kapitalista irányítású állam számukra nem megfelelő mechanizmusaiban, és keresik egy tisztességes elosztást és szociális biztonságot nyújtó állami struktúra lehetőségét. Egy ilyen struktúrában meg kell találni a helyes arányokat az akadémiai képzettségűek és a hagyományos kétkezi munkát végzők értékelésében és megbecsülésében, mert ahogy Michael Sandel, nagyhatású amerikai filozófus hangsúlyozza, a munka tisztességét és értékét helyre kell állítani, túl sokáig és túlzott mértékben volt domináns szerepben a pénzügyi világ és azok financiális és fiskális szemléletű vezetői.

Hasonlóan élesen fogalmaz a piacgazdaság és az állam szerepe kapcsán is: a Ronald Reagan és Margaret Thatcher által fémjelzett és persze a kapitalista világban általános népszerűséget szerzett, neoliberálisnak nevezett variáns, amely azt hirdette, hogy az állam és a politika okozza a problémákat, és a jól szervezett piacgazdaság a megváltás mindenre, azóta megbukott. Nem tudta kezelni az igazságtalanságokat, a szociális feszültségeket, a gazdag–szegény ellentmondásokat stb. Számos eklatáns példát lehetne említeni, de talán elég egy gyakori, a dolgozókat sértő, a fináncoligarchia által természetesnek elfogadott vezetői gyakorlatra utalni. Egy hatékony létszám leépítés után a vezető(k) hatalmas bónuszt kap(nak), míg az elbocsátott dolgozók, akik a legkevésbé hibáztathatók a kialakult gazdasági helyzetért, legfeljebb jelképes kompenzációban részesülnek.

Szintén toxikusnak tekinti azt a gyakorlatot, hogy a gazdasághoz alig hozzájáruló, de a spekulatív finánc nyereséget növelő ügyletek hatalmas egyéni jutalmakat aratnak, de közben nem jut elég pénz az oktatás, az egészségügy, a közérdeket szolgáló vállalkozások stb. finanszírozására. Ezeken az anomáliákon a piacgazdaság nem képes segíteni, csak a „tisztességes” közös érdeket képviselő állam tudja az újraelosztást, sőt még inkább a primer elosztást jól irányítani. (275)

Talán nem véletlen, hogy a meglévő kapitalista renden belüli legboldogabb, tehát bizonyos értelemben legsikeresebb államokban, és ezen belül is a skandináv országokban, az átlagosnál sokkal gyakoribb a legmagasabb állami pozíciókat irányító nők aránya! Ezt sok apró, de fontos momentummal lehet magyarázni, mint pl. a nők nagyobb szociális érzékenységével, a rászorulókkal való empátiájával és nem a minden áron financiális előnyökre való törekvéssel. Az asszonyok évszázadok, sőt évezredek óta törődtek a mindennapi dolgokkal, az együttélés alapjaival, az életfeltételek megteremtésével és megőrzésével, a rászorulók ápolásával. Az asszonyok teremtik az életet a gyerekszüléssel, a férfiak dolgokat, árukat és politikai konfliktusokat teremtenek.

Mindezt magyarázza, hogy a nők főként az emberek igényeire figyelnek, és nem annyira a piac elvárásait követik. A nők talán inkább választják adott esetben javak szétosztását, mint azok értékesítését, és inkább ápolnak, mint leigáznak. (274) A nők szerepvállalása kompenzálhatja a „férfivilág” feudális és „macsó” dominanciáját, és segíthet abban, hogy egy igazságosabb és fenntarthatóbb jövőnk legyen.

Ez a jövő már részben itt van. Ahogy Sam Altman fogalmazott:

„Az emberiség történetében eddig három nagy technológiai forradalom volt: a mezőgazdasági, az ipari és a számítógépes forradalom. Szerintem most a mesterséges intelligencia forradalmának kezdeti szakaszában vagyunk, és arra számítok, hogy ez nagyobb lesz, mint az előző három forradalom együttvéve. A gondolkodó, értő intelligencia ugyanis sokkal inkább teszi emberré az embert, mint az a képességünk, hogy fizikai dolgokat végzünk a világban, ezért óriási változások előtt állunk, ami sokféleképpen befolyásolja majd az életünket.” (120)

A MI nem fog helyettünk dönteni, legfeljebb segít helyes döntéseket hozni, de annak is fennáll a veszélye, hogy a manipulált információkkal egyébként elkerülhető konfliktusokat generál, akár az emberiség egészére kiható tragédiát is okozhat. Ugyan számos politikai és hadászati megállapodás próbálja korlátozni és féken tartani a világ nukleáris fegyverarzenálját, de a politikusok motivációja és szellemi állapota nem garantálható, így a fenntarthatóság talán legfontosabb kérdése: vajon képesek vagyunk‑e megőrizni a világot egy nukleáris pusztítástól? Mivel ma már számos egyéb tömegpusztító eszközzel rendelkezünk, így sok egyéb módon is eljuthatunk egy tragikus állapothoz.

Az eddigi tapasztalat arra utal, hogy az emberiség nem képes saját, jól felfogott érdekében egy tényleges paradigmaváltást végrehajtani. Ugyanakkor az is látszik, hogy anélkül nincs remény, hogy egy fenntarthatóbb világban éljünk, hogy igazságosabb emberi létet biztosítsunk magunknak és utódainknak. Csak abban reménykedhetünk, hogy a jobb élet reményét hozó paradigmaváltás minél kevesebb tragédiával és pusztulással jár majd, és a reménybeli új világot irányítók, a nők teremtő értékrendjét és nem a férfiak konfliktus kereső gyakorlatát fogják követni.

Irodalomjegyzék

1
Kerekes Sándor: A környezetgazdaságtan alapjai, Budapest 1998, Egyetemi jegyzet

2
Hobbes the Optimist, Time (magazine), December 4, 2023, szerző: Gray, J.

3
Der Spiegel, Nr. 48/23. 11. 2019 134–136. oldal, szerző: Schmitter, E.

4
The New Yorker, February 10, 2020 24–27. oldal, szerző: John Cassidy

5
Erste Befektetési Zrt. hírlevél, 2024. 05. 13.

6
Der Spiegel, Nr. 16/17. 4. 2021 100. oldal, szerző: von Bredow, R.

7
Vollrath, Dietrich: Fully Grown, Why a Stagnant Economy Is a Sign of Success, The University of Chicago Press, 2020

8
Rosta István: A Római Klub három jubileuma 2008‑ban, Magyar Tudomány, 2008 12. szám

9
László Ervin: Globális problémák – a Római Klub szemlélete és hatása, 1984, Kromek’s Weblog (W)

10
Általános társadalomföldrajz I.–II. Szerzői kollektíva, Dialóg Campus Kiadó – Nordex Kft., 2014

11
Megoldja‑e a természet? A túlnépesedés hatásai bolygónkra, Magyar Narancs, 2019/27. (07. 04.) szerző: Barotányi Zoltán

12
Carson, Rachel: Silent Spring, Houghton Mifflin, 1962

13
Meadows, D. H. – Meadows, D. L. – Randers, J. – Behrens III, W. W.: The Limits to Growth, Universe Books, New York, 1972

14
A földrajz és fenntarthatóság, 1. 3. fejezet, szerző: Hajnal Klára, ELTE TTK egyetemi tankönyv (W)

15
Meadows, D. – Randers, J. – Meadows, D.: A növekedés határai – Harminc év múltán, Budapest, Kossuth Kiadó, 2005

16
Gyulai Iván: Fenntartható fejlődés és fenntartható növekedés, Statisztikai Szemle, 91. évfolyam 8‑9. szám, 2013

17
Tenk Antal: Természeti erőforrás és környezetgazdálkodás, Nyugat-magyarországi Egyetem, egyetemi jegyzet, 2010

18
A növekedés határai – egy gondolat születése I., Fenntartható Fejlődés és Erőforrások Kutatócsoport, Szám Dorottya’s blog, 2012. július

19
A fenntartható fejlődés indikátorai Magyarországon, 2018, Központi Statisztikai Hivatal, 2019

20
Pomázi István: A társadalmi haladás mérése, Statisztikai Szemle, 88. évfolyam 3. szám, 2010

21
A fenntartható fejlődési célok és az Agenda 2030 keretrendszer, KSH 2020. április

22
Gross National Happiness Index, United Nation, Sustainable Development Goals, Knowledge Platform, 2015

23
MIT – World3 modell (Meadows, D. 2005, alapján)

24
Faragó Tibor: Az ózonréteg megmentése: Egy globális környezeti átterhelés évfordulói és tanulságai, Magyar Tudomány, 2017/09

25
Jól is elsülhet a korlátlan bálnamészárlás, , 2019. 01. 16., szerző: Bihari Dániel

26
A tengeri szemét és a halászhajók gyilkolják a bálnákat Anglia partjainál, QUIBIT.HU, 2019. 09. 06.

27
Der Spiegel, Nr. 1/30. 12. 2022 107. oldal, szerző: Evers, M

28
National Geographic és a Der Spiegel kb. 2000 óta folyamatosan tudósít a tárgyban

29
Fékezni kell a világ népességének növekedését, Világgazdaság, 2019. 09. 20., Götmark, F. és Maynard, R. nyomán

30
Kaiser Ferenc: A túlnépesedés és globális biztonsági kihívásai, Nemzet és Biztonság, 2011. október

31
Britannica Hungarica, Magyar Világ Kiadó, Budapest, az Encyclopaedia Britannica 15. kiadása (1995) alapján

32
Horváth Balázs: A beteg bolygó, a fenntarthatatlanság és a betegség kultúrtörténete, Typotex, Budapest, 2019

33
The Overpopulation Project, TOP – Research and Outreach, Projektvezető: Götmark, Frank, Wikipedia-blog, 2018

34
A Föld túlnépesedése, Globális problémák, multimédiás jegyzet (W) 2011. 05. 11.

35
Véget ért az egykekorszak Kínában, de a gondok nem oldódtak meg, ORIGO, 2018. 08. 31.

36
Harari, Yuval Noah: 21 lecke a 21. századra, Animus, Budapest, 2018

37
Euronews.hu, szerző: Pálfi Rita, 2020. 10. 21.

38
National Geographic, May 2024, 54. oldal, Keepers of the Flame, szerző: Romey, K.

39
Der Spiegel, Nr. 39/24. 9. 2022 100. oldal, szerző: Evers, M.

40
The New Yorker, November 28, 2022 33‑47. oldal, szerző: Elizabeth Kolbert

41
A tengerszint mindenképpen emelkedni fog, csak nem mindegy, mennyire – az IPPC új különjelentéséről, mta.hu, 2019. 10. 4., szerk. Sipos Géza

42
Africa can be the launchpad for a green-energy revolution, Machel, G., Time (magazine) Sept. 23, 2019

43
Smart inverters and mini-grids: has the grid of the future arrived in Africa? Renewable Energy World, 2020. 11. 25.

44
Ozow – Paving the Way for Open Banking in Africa, Businesswire.com, July 28, 2020

45
Our World in Data, szabad hozzáférésű adatbázis, 2020

46
Évi 1100 halálesetet okozhat a német atomstop amerikai közgazdászok szerint, Index.hu, 2020. 01. 05.

47
Még mindig nem tudjuk, mi lesz az atomhulladékunkkal, , 2020. 11. 29., szerző: Kirill Kudryavtsev

48
Energiagazdálkodási Tudományos Egyesület (ETE) hírlevél 2023. augusztus

49
CONCORDE hírlevél, 2024. 03. 05.

50
Der Spiegel, Nr. 35/22. 8. 2020 98‑100. oldal, szerző: Wüst, Christian

51
Tóth Péter, Bulla Miklós, Nagy Géza: Energetika, Digitális Tankönyvtár, 2011

52
Hidrogén: a jövő üzemanyaga, MVM.veb, 2019. 12. 12., szerző: Szilágyi Zsombor

53
A klímasemleges gazdaság létrehozása: A Bizottság nyilvánosságra hozta a jövő energiarendszerére és a tiszta hidrogénre vonatkozó terveit, Európai Bizottság, Brüsszel, 2020. július 8.

54
5 fossil fuel industry myths about hydrogen, Renewable Energy World, 1. 11. 2023

55
Shell, Mitshubishi and Vattenfall partner on Hamburg hydrogen project, Renewable Energy World, 1. 26. 2021, szerző: Largue, P.

56
Der Spiegel, Nr. 7/8. 2. 2020 62‑65 oldal, szerzők: Jung, A., Liedtke, M., Traufetter, G.

57
Hydro-Québec to build hydrogen electrolyzer facility powered primarily by hydropower, Renewable Energy World, 12. 8. 2020

58
Siemens, Duke Energy and Clemson creating H2 Orange pilot for hydrogen as CHP resource on campus, Renewable Energy World, 12. 14. 2020, szerzők: Content Team (CHP = Combined Heat and Power)

59
New York nuclear plant now producing green hydrogen in first for the U.S., Renewable Energy World, 3.08, 2023

60
Hydrogen hubs have arrived. Here are the big winners of the $7 billion sweepstakes, Renewable Energy World,10.13, 2023

61
Green steel from Sweden, de la Garza, A., Time (magazine), May 9/16, 2022

62
Der Spiegel, Nr. 1/30. 12. 2021 116. oldal, szerző: Römer, J.

63
Building tomorrow’s clean energy systems on green steel, Renewable Energy World, 8.30, 2022

64
Der Spiegel, Nr. 30/23. 7. 2022 56. oldal, szerzők: Bolliger, M. at all.

65
Der Spiegel, Nr. 8./25. 1. 2020 34. oldal, szerzők: Medick, V., Traufetter, G.

66
Der Spiegel, Nr. 49./30. 11. 2019 109. oldal, szerzők: Eichelmann, U., Bethge, P.

67
Kapros Zoltán: A napenergia hasznosításának környezeti és társadalmi hatásai, Magyar Tudomány, 2017. 5. szám

68
Piac & Profit: Egyszerűen nincs elég hely, hogy megújuló energiára váltsunk, 2013. 11. 09., szerző: Farkas, K.

69
Negatív áramárak a németeknél, portfolio.hu, 2016. 05. 11.

70
Másodjára fordult negatívba az áram ára ebben az országban (Norvégia), Origo, 2020. 11. 06.

71
Der Spiegel, Nr. 46/11. 11. 2023 98. oldal, szerző: Schirmer, S.

72
Der Spiegel, Nr. 9/27. 2. 2021 100. oldal, szerző: Bethge, P.

73
Szerethetjük‑e egyszerre a bitcoint és a környezetünket? CONCORDE blog, 2021. 03. 10., szerkesztő: Mohos Lilla, a University of Cambridge Bitcoin Electricity Consumption Index alapján

74
Ádám Béla: Energiaellátás, alternatív energiaforrások hasznosítása, egyetemi tankönyv, Szent István Egyetem, 2011

75
Horváth József: Megújuló energia, Digitális Tankönyvtár, 2011

76
How „Floatovoltaics” might reshape the renewable energy landscape, Renewable Energy World, 4. 14. 2021, otthydromet.com alapján

77
Installing solar panels over California’s canals could yield water, land, air and climate payoffs, Renewable Energy World, 5. 5. 2021

78
New portfolio of solar canopies in California to help reduce urban heat island effect, Renewable Energy World, 5. 28. 2021

79
Szlivka Ferenc, Molnár Ildikó: Víz- és szélenergia hasznosítás, Digitális Tankönyvtár, 2012

80
A szélenergia hasznosítása, Energia Online, 2018. szerző: Nagy Laura

81
MingYang Smart Energy, Renewable Energy World, 8. 25. 2021 (a gyártó hirdetési cikke)

82
Der Spiegel, Nr. 7/13. 2. 2021 98. oldal, szerző: Schmundt, H.

83
Offshore floating wind solutions…, Renewable Energy World, 4. 21. 2021

84
California’s Offshore Wind Electricity Opportunity, Renewable Energy World, 8. 25. 2021 The University of Southern California’s Schwarzenegger Institute for State and Global Policy report alapján

85
New coalition says offshore wind could power 10% of world’s energy demand, Renewable Energy World, 4. 21. 2021

86
Wind power experts expect wind energy cost to decline up to 35% by 2035, Renewable Energy World, 4. 21. 2021

87
Der Spiegel, Nr. 30/22. 7. 2023 64. oldal, szerzők: Hecking, C. at all.

88
Héjjas István: Klímaváltozás és megújuló energiák, Püski Kiadó, 2021

89
Jordán Ferenc: Hagyjuk békén a folyókat!, Nők Lapja, 2021. 09. 01., Hulej Emese riportja

90
EDP inaugurates floating solar park in Alqueva pumped storage reservoir, Renewable Energy World, 7. 27. 2022

91
Der Spiegel, Nr. 19/7. 5. 2022 94. oldal, szerző: Bethge, P.

92
Pálfi Géza és társszerzők: Az energiatárolás szerepe a jövő energetikájában, Energiaforrás, LVl évfolyam, 2020. 1. szám

93
Molnár Ferenc: A hatékonyság növelése a jövő energiaellátásában, Energiaforrás, LVl évfolyam, 2020. 2. szám

94
Kodaj Dávid: Energiatárolási technológiák – áttekintő, Energiaforrás, LVl évfolyam, 2020. 2. szám

95
How Canada „constructed” its largest virtual power plant in just six months, Renewable Energy World, 2. 02. 2024

96
Der Spiegel, Nr. 19/6. 5. 2023 98. oldal, szerző: Götze, S.

97
Der Spiegel, Nr. 46/11. 11. 2023 102. oldal, szerző: Schlak, M.

98
Novel perovskite solar cell design yields both high efficiency and stability, Renewable Energy World, 9. 5. 2022

99
Der Spiegel, Nr. 47/20. 11. 2021 108. oldal, szerző: Bethge, P.

100 Main farms could be ideal match for solar agrivoltaics, Renewable Energy World, 10. 11. 2022

101 Der Spiegel, Nr. 30/23. 7. 2022 96. oldal, szerző: Bethge, P.

102 DOE partnering with developers to turn former nuclear weapon sites into solar and storage, Renewable Energy World, 6. 6. 2020

103 BayWa r.e. supports agrovoltaic research with four pilot projects, Renewable Energy World, 1. 19. 2022

104 Sunnova says its solar + storage systems largely weathered Hurricane Fiona, Renewable Energy World, 10. 25. 2023

105 Texas hailstorm damages thousands of solar panels at 350‑MW farm, Renewable Energy World, 3. 28. 2024

106 Wind towers crumpled after Iowa wind farm suffers rare direct hit from powerfull twister, Renewable Energy World, 5. 23. 2024

107 Der Spiegel, Nr. 31/30. 7. 2022 54. oldal, szerzők: Beuth, P., Hoppenstedt, M., Rosenbach, M.

108 Mérce, merce.hu, 2020. március 31., szerző: Kovács Blanka

109 Der Spiegel, Nr. 36/3. 9. 2022 76. oldal, szerzők: Brächer, M., Mühle, P.

110 Der Spiegel, Nr. 49/3. 12. 2022 71. oldal, szerző: Hoppenstedt, M.

111 World Economic Forum and Thomson Reuters Foundation, weforum.org, Aug. 11., 2021, szerző: Neslen, A.

112 Sokkoló adatokat mutat a Google környezetvédelmi jelentése, 24.HU, 2024. 07. 04.

113 CONCORDE hírlevél, 2024. 03. 04.

114 Taking on solar’s cybersecurity challenges, Renewable Energy World, 1. 04. 2023

115 Der Spiegel, Nr. 33/13. 8. 2022 52. oldal, szerző: Simanovski, R.

116 Keeping AI in check, Simons, J., Time (magazine) Feb. 13/20, 2023

117 Der Spiegel, Nr. 29/15. 7. 2023 59. oldal, szerzők: Beuth, P. at all.

118 Mi ez a mindenkit lázban tartó chatbot? És hogyan változtatja meg az életünket az MI? , 2023. 02. 11., szerző: Tóth Bálint So

119 Der Spiegel, Nr. 40/1. 10. 2022 104. oldal, szerző: Grolle, J.

120 The Quantum Leap, Campbell, C., Time (magazine) Feb13/20, 2023

121 Der Spiegel, Nr. 31/29. 7. 2023 68. oldal, szerző: Brächer, M.

122 National Geographic October 2021 43. oldal, szerző: Welch, C.

123 A közlekedés ÜHG kibocsátása, a Képviselői Információs Szolgálat Infojegyzete, parlament.hu, 2021/57, 2021. 09. 17.

124 Az üvegházhatású gázok kibocsátása – Fenntartható fejlődés indikátorai, ksh.hu, 2021. 10. 31‑ig rendelkezésre álló adatok alapján

125 IPPC: Szükségtelenül sokat közlekedünk sok kibocsátással, Másfélfok, 2022. 05. 20. szerző: Szabó Amanda Imola

126 A mobilitási rendszer változásainak forgatókönyvei 2030‑ig, szerzők: Földes D., Miskolczi M., Munkácsy A., Conference Paper, October 2020, ResarchGate.net

127 Der Spiegel, Nr. 49/4. 12. 2021 78. oldal, szerző: Kühn, A.

128 The Paris Plan, Walt, V., Time (magazine), July 20/27, 2020

129 Regeneráció, A klímakatasztrófa elkerülése társadalmunk és élővilágunk megújításával egy generáció alatt, szerk: Hawken, P., HVG Könyvek, Budapest, 2022 National Geographic, September 2023 62. oldal, Ghost Forests, szerző: Bourne, J.

130 Chomsky, Aviva: Is Science Enough? Forty Critical Questions About Climate Justice, Beacon Press, Boston, Mass., 2022 (79. o.)

131 Penalosa, Enrique: „Why Buses Represent Democracy in Action,” TED Talk, 2013. 12. 06.

132 Der Spiegel, Nr. 18/29. 4. 2023 100. oldal, szerzö: Haitsch, A.

133 Tkatchenko, Rossen: Személyes mobilitás a fenntartható fejlődés szolgálatában, „Jót és jól!”, 26 tanulmány a fenntarthatóságról; Felsőbbfokú Tanulmányok Intézete, 2017, Kőszeg

134 The World Happiness Report 2022, Soustainable Development Solutions Network (a Global Initiative for the United Nations)

135 Der Spiegel, Nr. 5/28. 1. 2023 58. oldal, szerző: Demling, A., Giesen, C., Hesse, M.

136 Mike Berners-Lee: There Is No Planet B, Cambridge University Press 2021

137 May, E., Kidder, J.: Climate Change for dummies, John Wiley & Sons, Inc., Hoboken, NJ, 2022

138 Nagy Sándor: A teherszállítási logisztika fenntarthatósági vetületei és ezek alapvető kockázatai az elkövetkező évekre vonatkozóan, Jelenkori társadalmi és gazdasági folyamatok, (2018) XIII. évfolyam, 1‑2. szám

139 Der Spiegel, Nr. 27/1. 7. 2023 94. oldal, szerzők: Hage, S. at all.

140 Hidrogénvonatok váltják le a MÁV szerelvényeit? Forbes, 2012. 12. 02. szerző: Kis Judit

141 Der Spiegel, Nr. 10/6. 3. 2021 66. oldal, szerző: Jung, A.

142 Időzített klímabomba robbant az óceánokban, 24.HU, 2023. 11. 18. szerző: Bihari Dániel

143 Der Spiegel, Nr. 46/11. 11. 2023 96. oldal, szerző: Hecking, C.

144 Der Spiegel, Nr. 24/10. 6. 2023 92. oldal, szerző: Evers, M.

145 Der Spiegel, Nr. 14/3. 4. 2021 78. oldal, szerző: Jung, A., Schultz, S

146 Der Spiegel, Nr. 45/2. 11. 2019 79. oldal, szerző: Bartsch, M.

147 Der Spiegel, Nr. 48/27. 11. 2021 66. oldal, szerző: Collini, F., Traufetter, G.

148 Zöld Pálya, 2022. 12. 07., Franciaország betiltja a rövidtávú repülőjáratokat, szerző: Andersen Dávid

149 Der Spiegel, Nr. 9/25. 2. 2023 8. oldal, szerzők: Book, S. at all.

150 National Geographic, February 2023 109. oldal, Made from Mud, szerző: Schwarzstein, P.

151 Visszafordítható, 100 hatékony megoldás a klímakatasztrófa megállításához, szerk: Hawken, P., HVG Könyvek, Budapest, 2019

152 CONCORDE Blog, 2024. 05. 27.

153 Zöld Pálya, 2022. 03. 29., Gyakori építőanyag válhat hiánycikké: elfogyhat a homok, szerző: Andersen Dávid

154 Der Spiegel, Nr. 45/5. 11. 2022 8. oldal, szerzők: Duhm, L. at all.

155 Der Spiegel, Nr. 8/19. 2. 2022 36. oldal, szerző: Kollenbroich, P., Schable, J.

156 The New Yorker, May 6, 2024 22. oldal, szerző: Max, D. T.

157 Der Spiegel, Nr. 6/4. 2. 2023 93. oldal

158 Nők Lapja 2023/30 július 26.

159 Der Spiegel, Nr. 28/9. 7. 2022 42. oldal, szerző: Friedmann, J.

160 Der Spiegel, Nr. 12/18. 3. 2023 92. oldal, szerző: Stampf, O.

161 Járókelő (blog) 2021. január 29. szerző: Szalai Kriszta

162 Különleges gyorsasággal növekednek a Miyawaki-erdők, 24.HU, 2022. 11. 13.

163 Der Spiegel, Nr. 34/21. 8. 2021 106. oldal, szerző: Bethge, P.

164 Der Spiegel, Nr. 1/30. 12. 2022 107. oldal, szerző: Evers, M.

165 Der Spiegel, Nr. 18/30. 4. 2021 100. oldal, szerző: Kleinhubbert, G.

166 National Geographic, Saving Forest (special issue) May 2022

167 Der Spiegel, Nr. 49/3. 12. 2022 102. oldal, szerzők: ismeretlen…

168 Der Spiegel, Nr. 33./12. 8. 2023 100. oldal, szerző: Schadwinkel, A.

169 Der Spiegel, Nr. 11/13. 3. 2011 54. oldal, szerző: Supp, B.

170 Der Spiegel, Nr. 26/25. 6. 2022 96 oldal, szerző: Seidle, C.

171 Der Spiegel, Nr. 36/2. 9. 2023 96. oldal, szerző: Grolle, J.

172 Der Spiegel, Nr. 15/10. 4. 2021 94. oldal, szerzők: Bethge, P., Götze, S.

173 Der Spiegel, Nr. 32/7. 8. 2021 76. oldal, szerző: Schaap, F.

174 Der Spiegel, Nr. 22/23. 5. 2020 108. oldal, szerző: Bethge, P.

175 Der Spiegel, Nr. 44/30. 10. 2021 79. oldal, szerző: Klawitter, N.

176 Der Spiegel, Nr. 52/23. 12. 2022 22. oldal, szerzők: Götze, S., Reiber, S.

177 Települések sorát ejti csapdába az amazóniai aszály, 24.HU, 2023. 11. 04., szerző: Lugosi Péter

178 Food for Forests, Time (magazine), January 16/23, 2023, szerző: Nugent, C.

179 Der Spiegel, Nr. 11/9. 3. 2024 92. oldal, szerző: von Bredow, R.

180 KPMG tájékoztató a 2023/1115/EU rendeletről

181 Der Spiegel, Nr. 40/30. 9. 2023 64. oldal, szerzők: Dahlkamp, M. at all.

182 Der Spiegel, Nr. 52/23. 12. 2020 125. oldal, szerző: Bethge, P.

183 Der Spiegel, Nr. 40/30. 11. 2019 109. oldal, szerző: Bethge, P.

184 Sok minden rossz lesz, sok mindent elpusztítunk, mégsem következik be a civilizációs összeomlás, 24.HU, 2022. 07. 11. szerző: Balavány György

185 Der Spiegel, Nr. 30/22. 7. 2023 8. oldal, szerzők: Götze, S. at all

186 Der Spiegel, Nr. 16/15. 4. 2023 88. oldal, szerző: Götze, S.

187 Waves of Changes, Wolfson, E., Time (magazine), July 4/ July 11 2022

188 The Mangrove Moment, Baker, A., Time (magazine), July 4/11, 2022

189 Der Spiegel, Nr. 27/2. 7. 2022 92. oldal, szerző: Seidler, C.

190 The big idea, Renewable Energy World, 4. 08. 2021

191 The Healing Sea, Baker, A., Time (magazine), September 4, 2023

192 Baja in the Balance, Kluge, J., Time (magazine), September 4, 2023

193 A halászat a tenger fenekét felkavarva lassan felszabaduló szén-dioxiddal mérgezi a légkört, Index hír, 2024. 02. 13.

194 Megmenekülhetnének a tengerek, de hosszú még az út, Index hír, 2022. 07. 13.

195 Der Spiegel, Nr. 15/29. 8. 2021 104. oldal, szerző: Grolle, J.

196 Der Spiegel, Nr. 41/5. 16. 2019 34. oldal, szerző: Fröhlingsdorf, M.

197 Der Spiegel, Nr. 30/23. 7. 20220 80. oldal, szerző: Kaiser, A.

198 Der Spiegel, Nr. 10/2. 3. 2024 94. oldal, szerző: Grolle, J.

199 The New Yorker, July 24, 2023 8. oldal, szerző: McKibben, B.

200 Der Spiegel, Nr. 8/18. 2. 2023 98. oldal, szerző: Bethge, P.

201 Vízkrízis: háborúkhoz vezethet az ivóvízhiány, 24.HU, 2021. 11. 03. szerző: Nagy Nikoletta

202 Der Spiegel, Nr. 30/22. 7. 2023 18. oldal, szerzők: Gupta, D. O. at all

203 Az éghajlatváltozás biztonsági hatásai a szubszaharai térségben, honvedelem.hu, HSz 2019/4, szerző: Treszkai Ákos

204 The Disappearing Colorado River, The New Yorker, May 18, 2015, szerző: Owen, D.

205 Der Spiegel, Nr. 7/12. 2. 2022 96. oldal, szerző: Kullmann, K.

206 National Geographic/Magyarország, 2023. 07. 16. Az antropocén kezdete, szerző: Landy-Gyebnár Mónika

207 National Geographic, February 2024, 64. oldal, Where the Forest Springs Eternal, szerző: Shetterly, S. H.

208 Tízből négy kétéltűt a kihalás fenyeget, Telex, 2023. október 04., szerző: Szalma Baksi Ferenc

209 Der Spiegel, Nr. 29/15. 7. 2023 112. oldal, szerző: Iken, K.

210 Civilizációs bukás: megismétlődhet a történelem? 24.HU, 2023. 11. 10., szerző: Lugosi Péter

211 Der Spiegel, Nr. 44/30. 10. 2021 14. oldal, szerző: Götze, S.

212 Bodor Mónika, Kerekes Sándor: A gazdasági növekedés és a fenntarthatóság kapcsolata, „Jót és jól!”, 26 tanulmány a fenntarthatóságról; Felsőbbfokú Tanulmányok Intézete, 2017, Kőszeg

213 Der Spiegel, Nr. 45/6. 11. 2021 16. oldal, szerzők: Dohmen, F. at all

214 Der Spiegel, Nr. 32/7. 8. 2021 8. oldal, Collini, F. at all

215 Carbon Market Watch, The Clean Development Mechanism: Local Impacts of a Global System, October 2018

216 Mike Berners-Lee: There Is No Planet B, Cambridge University Press 2021

217 Time Nov22/Nov29, 2021, The Brief (COP26)

218 Time Nov8/Nov15, 2021, The COP26 Agenda

219 Der Spiegel, Nr. 48/25. 11. 2023 108. oldal, szerző: Hecking, C.

220 Time Dec. 4., 2023, Time 100 Climate, 7. oldal

221 Der Spiegel, Nr. 50/9. 12. 2023 104. oldal, szerzők: Götze, S., Hecking, C.

222 Der Spiegel, Nr. 27/29. 6. 2024 58. oldal, szerző: Bethge, P.

223 Daggett, Cara New: Petromaskulinität; Fossile Energieträger und autoritäres Begehren, Verlag Matthes & Seitz Berlin, 2023

224 Der Spiegel, Nr. 33/10. 8. 2024 111. oldal, szerző: Bernard, A.

225 Time Jan31/Feb7, 2022, Y. N. Harari: The 2% Solution to Climate Change

226 Time Feb1/Feb 8, 2021, Bill Gates: A Green Premium

227 Jaksity György: Hipokrízis, CONCORDE blog 2021. 10. 13.

228 Time Nov2/Nov9, 2020, Capital Ideas by Klaus Schwab

229 Time Aug23/Aug30, 2021, Where West Meets East by Klaus Schwab

230 Time Dec26., 2022/Jan9, 2023, Climate

231 Der Spiegel, Nr. 20/13. 5. 2023 101. oldal, szerző: Koch, J.

232 Országút.com, 2022. február. 15. Kovách Fülöp: Az amerikai rabszolgaság világtörténeti tükörben

233 Time July24/July31, 2023, What is Owed, szerző: Ross, J./Bridgetown, Barbados

234 Time Dec. 4., 2023, Time 100 Climate, 56. oldal

235 Klímaszorongás, klímagyász, klímadüh: mik ezek az érzések, és hogyan tudunk velük megküzdeni? 24.HU, 2022. 11. 14., szerző: Balavány György

236 Ökoszorongás – cselekedni a félelem szorongató árnyékában, ELLE / green (ELLE.hu) 2022, 61. oldal, szerző: Agnew, M.

237 Time November 6, 2023, 12. oldal, Go Midwest, young man, szerző: Semuels, A.

238 The New Yorker, August 15, 2022, 48. oldal, Do Better, szerző: Lewis-Kraus, G.

239 Time August 22/August29, 2022, 61. oldal, How to Do the Most Good, szerző: Bajekal, N.

240 Der Spiegel, Nr. 23/1. 6. 2024 56. oldal, szerző: Brächer, M.

241 Der Spiegel, Nr. 28/6. 7. 2024 59. oldal, szerzők: Beyer, S. at all

242 Der Spiegel, Nr. 2/8. 1. 2022 84. oldal, szerző: Reiermann, C.

243 „Amit a Földdel tettünk, arra korábban évmilliárdokig nem volt példa” 24.HU, 2023. 08. 13., szerző: Balavány György

244 Der Spiegel, Nr. 8/20. 2. 2021 9. oldal, szerzők: Jung, A. at all

245 Der Spiegel, Nr. 49/3. 12. 2022 110. oldal, szerző: Grolle, J.

246 National Geographic, August 2023, 66. oldal, The Golden Age of Mummification, szerző: Treat, J.

247 Der Spiegel, Nr. 13/23. 3. 2024 97. oldal, szerző: Grolle, J.

248 Csáki Csaba: Középtávú tendenciák a világ agrárpiacain, Közgazdasági Szemle, XLVI., 1999. április (297‑306. o.)

249 „Mit tesz a szomszéd, amikor elfogy a kajája, és erősebb nálam?” interjú Erdős László ökológussal, 24.HU, 2023. 08. 07. szerző: Lugosi Péter

250 Szóbeli közlés, az egyik legismertebb velencei doge család, a Marcello-k, leszármazottjától, 2023. október

251 Snyder, Timothy: A zsarnokságról, húsz lecke a huszadik századból, XXI. Század Kiadó, 2017

252 Der Spiegel, Nr. 17/23. 4. 2022 87. oldal, szerzők: Fahrion, G., Giesen, C.

253 Kína terjeszkedésének új szakasza: 46 ország, 78 kikötő, Makronom blog, 2023. 08. 04., szerző: Mihálovics Zoltán

254 Chinese Technology Influence in U.S. Seaports, MITRE.org, Feb. 13. 2024., szerző: Wynnyk, Lisa

255 Megbukhat Amerika két évszázados stratégiája: kínai zászló bukkanhat fel a hátsó udvarban, Portfolio, 2024. június 17., szerző: Varga Bálint

256 Der Spiegel, Nr. 44/29. 10. 2022 74. oldal, szerzők: Bartz, T, Böcking, D.

257 Der Spiegel, Nr. 22/27. 5. 2023 62. oldal, szerzők: Book, S. at all

258 Der Spiegel, Nr. 13/23. 3. 2024 64. oldal, szerző: Traufetter, G.

259 Erste Befektetési Zrt. hírlevél, 2022. 08. 29.

260 Japán is beszáll az Afrikáért folyó versenybe, Makronom blog, 2023. 08. 27., szerző: Mihálovics Zoltán

261 Der Spiegel, Nr. 2/7. 1. 2023 60. oldal, szerző: Schularick, M.

262 Der Spiegel, Nr. 52/23. 12. 2023 96. oldal, szerzők: Grolle, J., Schlak, M.

263 Der Spiegel, Nr. 40/30. 9. 2023 58. oldal, szerző: Bidder, B.

264 Der Spiegel, Nr. 21/20. 5. 2023 74. oldal, szerzők: Glüsing, J. at all

265 Der Spiegel, Nr. 31/29. 7. 2023 64. oldal, szerzők: Hoffmann, H. at all

266 „Egyre fogy az időnk, egyre sürgetőbb a változás, de ha gyökeresen átalakítjuk az emberi kultúrát, fennmaradhatunk” interjú Takács-Sánta András humánökológussal, 24.HU, 2022. 08. 11. szerző: Balavány György

267 In the Balance; Executives see a new dynamic in the contest between doing well and doing good, Walt, W., Time (magazine), January 31/February 7, 2022

268 Der Spiegel, Nr. 4/21. 1. 2023 66. oldal, szerzők: Book, S. at all

269 Der Spiegel, Nr. 23/3. 6. 2023 74. oldal, szerző: Brächer, M.

270 Óriási áttörés a tiszta, fenntartható, szinte korlátlan energia elérésében; Portfolió, 2024. 05. 07.

271 Erste Befektetési Zrt. hírlevél, 2022. 02. 10.

272 The Arizona Republic, December 6, 2023

273 Der Spiegel, Nr. 12/20. 3. 2021 92. oldal, szerzők: Popp, M. at all

274 Der Spiegel, Nr. 1/30. 12. 2022 10. oldal, szerzők: Beyer, S. at all

275 Der Spiegel, Nr. 23/3. 6. 2023 18. oldal, szerző: Schulz, T.

276 Erste Befektetési Zrt. hírlevél, 2024. 09. 20.

277 Erste Befektetési Zrt. hírlevél, 2024. 10. 15.

278 Erste Befektetési Zrt. hírlevél, 2024. 10. 17.

W
Wikipédia (adott tárgyhoz kapcsolódó és a Wikipédia információját felhasználó irodalom jelzése, a későbbiekben is).

Lábjegyzetek

Bevezető gondolatok

1 Saját kifejezés, a természettudományok és a mérnöki tudományok körébe tartozó fogalmakra utal.

2. Növekedési mítosz és fenntarthatóság

1 Massachusetts Institute of Technology, az USA elit egyeteme Bostonban.

Megjelent a Pesti Kalligram Kft. kiadásában
Budapest, 2025.
Elektronikus kiadás
Felelős kiadó Mészáros Sándor

Szerkesztette Rácz Ágnes Éda
Szakmai lektor dr. Perlusz Andrea
Borító Hrapka Tibor
Elektronikus könyv Nagy Lajos

kalligram.libricsoport.hu

ISBN 978 963 468 577 7

Felhasznált betűtípus
Noto Serif – SIL OFL