Csáth Géza

egybegyűjtött levelezése

A szöveget gondozta és a jegyzeteket írta
Molnár Eszter Edina és Szajbély Mihály

A könyv alapjául szolgáló kutatás
az NKFIH–112816 (OTKA) program támogatásával valósult meg

A kiadást a Nemzeti Kulturális Alap támogatta

A borítón
Csáth Géza (Brenner József), 1912
Petőfi Irodalmi Múzeum, ismeretlen fényképész felvétele

Sajtó alá rendezés
© Molnár Eszter Edina, Szajbély Mihály, 2022

1897

1897. szeptember

Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Reményekben gazdag Brenner József gimn. tanulónak

Szabadkán. (Főgimnázium.)

Pb.: Budapest, 97. szept. 9.

Budapest, 1897. szept[ember] 9.

Kedves Józsi öcsém!

Kívánom, hogy ezen pár sor írásom valamennyitöket friss és jó egészségben találjon. Én hála Istennek egészségesen vagyok, amit neked is tiszta szívből kívánok.

Ne te ne! Hisz’ te már a főgimnázium II. osztályát tiszteled meg becses látogatásoddal. Én csak itt fönt Pesten kutyagolok a villamos és a lóvasút mellett, mert hásze [!] kevés a pénz, és így a (Szt.) apostolok lovát veszem mindennap igénybe, aminek meg – igaz – meg is van a jele a lábaimon: minden ujjam fel van törve, úgy, hogy a harmadik nap már csak úgy bicegtem. De ezen is csak keresztül kell esnünk. Én különben azért utaztam föl Pestre, hogy kollégámat, II. Vilmos császárt meglássam 20-án, és egy pár szót válthassak vele, átadva neki a ti tiszteleteteket is. Dolgoznak is nagyban, mert szépen akarják fogadni. A Kerepesi úton nagyban folyik a munka, a lóvasút helyett villanyost akarnak akkoráig készíteni, és így nappal, éjjel fáklyáknál, sőt még ünnep- és vasárnapon át is dolgoznak.1 Jaj – kedves öcsém –, nem kis falu ez a mi fővárosunk! Ezt a forgalmat nevezem én életnek, ami itt van, nem mint a mi csendes Szuboticánkon. Csak úgy hemzseg a szépség. Trombita, tülök, fütty, csengettyű, s tudja az Isten, még miféle hangok ütik meg folyton az ember fülét, csak győzze nyitva tartani. Eleinte a fejed csak úgy zúg, szédül bele a nagy zsivajba. Később meg úgy megszokod, mintha mindig itt lettél volna. Magam is már egész pestiesen érzem. Megindult-e már otthon a villamos; tudom, nem. Bejöttetek-e a városba Palicsról? Egészségesek vagytok mindnyájan? Lajos jár-e hivatalba? Sándor megy-e már a polgáriba? stb. Csókollak mindnyájatokat: anyikát, apukát, téged, a kis öreget, Mádikát. Már három levelet írtam haza, de még nem kaptam választ.

Béla

(Lak: Bethlen utca 5. földsz[int] 1.)

Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Budapest, 1897. szept[ember] 25.

Kedves Józsi Öcsém!

A múltkori kedves leveledre hosszabb levélben, mint csak levelezőlapon, nem válaszolhattam mindjárt, hanem csak most, e szombati napon referálhatok neked, minthogy eleddig az ideig nem állt módomban kimerítőbb válasszal szolgálni.

Jól tudod különben, hogy mily roppant kitüntetés ért a hét elején, azaz 1897. évi szeptember havának 20. és 21. napjain, már a lapokból is olvashattad, mert hisz úgyis azokat bújod – tudom –, mihelyt hazaérkezel abból a kiállhatatlan iskolából. Csak úgy mellesleg jegyzem meg, hogy én, mióta fönt, édes hazánk székvárosában, Magyarország szívében: Budapesten élvezem a pompás ködös-bűzös levegőt, talán még csak egyszer olvastam lapot. S a világ mégis csak ugyanaz marad; a nap még mindig keleten fel föl, és valahol pokolban, nyugaton hajtja le vén, bolondos üstökét puha, meleg párnákra; a hold még mindig gúnyosan mosolyog a szegény szerelmespárra, miközben az összhangot nehány kutyavonítás emeli; s a mégis, csak azért is forog a föld.

– De jaj, csak így jár minden az ég alatt!

Forgó viszontagság járma alatt nyögünk.2

S éppen ez, hogy minden bizonytalan, semmi sem lehetetlen, látogatta még nagyra becsült személyiségemet Őfelsége: II. Vilmos német császár, az én puszipajtásom, no meg magával hozta hozzám az öregemet is: I. Ferenc Jóska bácsit, a te kedves druszádat.

Természetes díszfogatom várt reá a Keleti pályaudvaron; a katonaság is kivonult és sort állott a Kerepesi úton, míg az utcákat tenger nép özönlötte el. Mikor hozzám hajtatott, hát megfigyeltem az emberek arcát, s valamennyiéről a rút irigységet olvastam le. Hát hogy is ne?! De én semmitmondó arckifejezéssel fel sem vettem e tekinteteket, közönyös flegmával néztem szét közöttük. A harmadik emeleti Parnasszusomon azután – midőn letelepedtünk a padka körül – megindult a trojanicázás3 és a klater, szacen vaj Bog, sta ja znan,4 meddig tarthatott, csak annyit tudok, hogy egy pár nagy hasú német bácsit nem a székekről, hanem azok alól kellett egypár lóerővel felvontatni. Hát így szépen kisült, hogy nem Bácskában születtek, hanem valahol az Elba körül. Maga Vilmos barátom is kezdte már a lépéseket cifrázni, és szömei a szemüregben hol föl, hol meg le futkosának, mely tüneményt mi csak pislogatásnak nevezhetnénk. Hja! így jár, aki mindig tejet iszik, vagy mit is beszélek: bort iszik, …ga [!] temetőbe nem viszik. Minthogy pedig az öreg Józska királyhoz is el kellett neki mennie, hát a puszik (nem olyan cukorhabból készültekre gondolj valahogy, amilyet az anyikád csinál) végtelen öröme közt nagy nehezen elbúcsúzánk. Ő ment Budára, én meg az ágyba. Másnap egész nap együtt kocsikáztuk be a várost, míg végre kikísértem a vasútra, hol mint gyorsszállítmányt adtam föl Berlinbe címezve. – Most pedig mán megett a román király jön hétfőn,5 ezt is nekem kell fogádnom, azért most abba kell hagynom a levelet, mert készülnöm kell a fogadtatásra. – Javában járunk már az egyetemre, sokat kell tanulni!

Apukát, anyikát, Etelkát, Dezsőkét, Téged, szóval az egész famíliát ölelem, csókolom. Hála Istennek, hogy egészségesek vagytok, magam is; bár szűk az élet Pesten, még nem voltam semmiféle kórházban vagy máshol, különben erről írtam volna neked. Kedves leveledet várva ölel és csókol szerető bátyád,

Béla

(Apukának tegnap írtam levelet.)

(A nagymamákat is csókolom, ölelem, tisztelem.)

1898

1898. március

Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Nagyreményű Brenner József főgimn. tanulónak

Szabadkán

Budapest, 98. márc. 18.

(VIII. Gyöngytyúk utca 10. I. 22.)

B[uda]pest, 1898. III/18.

Kedves Józsi Öcsém!

Igen kedves kötelességet teljesítek most, hogy kedves névnapodon gratulálok. Serkenj, növekedjél erőben, egészségben, de még szellemi és erkölcsi tekintetben is. Most, midőn szülőid jókívánságai közben igaz csókokat kapsz, az az érzet és eltökélt gondolat dagassza kebledet, hogy te mint a gyermekek legidősebbje, meg fogod mutatni, hogy törekvésed, eszed és szorgalmad által örömet fogsz szerezni szüleidnek. Mert bizony nekünk, gyermekeknek csak végtelen kis tér, alkalom adatott meg, hogy irántuk való szeretetünket és tartozó hálánkat csak némiképp is leróhassuk. Azért, kedves öcsém, iparkodjál – ora et labora – és légy mindnyájunk öröme.

A jó Isten éltessen, bátyád,

Béla

Az én kedves, aranyos kis keresztlányomnak6 10000000000 puszit küldék itt. Kérlek, írj már róla, hogy szaladgál, beszél, stb.

1898. április

Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: T. Brenner József gymn. tanulónak

(Tekintetes Dr. Brenner József ügyvéd úr leve[le]ivel)

Szabadkán (Deák utcza)

B[uda]pest, 1898. IV/1.

Kedves Józsi öcsém!

Ma vettem kezemhez leveledet, amelynek igen megörültem, mert láttam ezzel annak a jelét, hogy már egészen jobban vagy,7 úgyannyira, hogy a jóféle „gombóczokkal” csak úgy dobálózol (a gyomorba!). Mint említéd, csak kettecskén vagytok odahaza; hát bizony akkor zajos lehet a ház. …Én tehát ha haza is mennék, már nem férnék el otthon, de ha esetleg belfogadnál [!] hozzátok (hisz már egészséges vagy, s nekem nem lenne már talán csak bajom), úgy lemennék az ünnepekre, miután hétfőn befejezném a kollokviumokat. Igen sok-sok mesélnivalóm van neked.

Két technikus: Czierny és talán Wagner már le is utaztak.

De nekem van még munkám, azért csókollak téged és valamennyieteket, csak azt sajnálom, hogy keresztlányomról nem írtatok semmit, különben te nem is bírtál, mert beteg voltál.

Csókol bátyád,

Béla

Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Budapest, 1898. IV/3.

Kedves Józsi Öcsém!

Nagyon szerettelek volna felkeresni levelemmel még betegségedben, de elfoglaltságom nem engedte, most azonban, hogy a legfőbb kollokviumon túlestem, éspedig mondhatom, minden dicsekvés nélkül, páratlan sikerrel, tehát írok neked pesti élményeimről. Nem tudod, hogy otthagyva a történelem színpadát, helyette felléptem a Népszínház dicső deszkáira, és beléptem a színfalak büszke falai közé, hogy bámulatba ejtsem egész Pestet remek alakításaimmal. Bizony – kedves öcsém –, remek dolog is volt az, de már elmúlt. Hogy rohantak azok a székelyek az ellenségre, hogy zúgott a „hajrá”! Csörgött a kard, dörgött az ágyú, amit Gábor Áron öntött, s ropogott a puska! Nagy volt az ütközet Piskinél. Láttad volna Bem apót, amint táborkara élén figyelte az ütközetet, és „előre, matyarom” szavával tüzelte a katonaságot; először az osztrákok győztek, keresztültörtetve a hídon, elfoglalták azt a gunyhót is, amit Küri Klára hadnagy úr [!]; de nem sokáig tartott az ellenség öröme, mert megjelentek a honvédek, és úgy végigporolták a nímeteket, hogy csak úgy bőgtek bele. Magam is ott voltam, engem is elragadt a harc tüze és az első ütközetből egy sebet vittem magammal emlékül! De csakhamar kihevertem a bajt, alighogy végre volt a felvonásnak.

Így történt. A katonaság mind technikus és jogász volt. A darabot a Népszínházban még mindig adják teltház előtt, amelynek a címe, azt hiszem, előtted is ismeretes: 1848, vagy „Hadak útja”.8

Szép emlékekkel lettem gazdagabb, miket a „Vescsagin” kiállításán9 szereztem, hol maga a király is volt. Gyönyörű kiállítás volt ez. Szebbnél szebb, és amellett fölötte tanulságos képeket láttam. Különösen kivált az egészből „Napóleon csoport”; ez festi le hűen a nagy hadvezért katonai tettének egyik legszebb és amellett legszerencsétlenebb momentumát. Ott láttam a béke megkötése előtt töprengő Napóleont, aki szinte lesi III. Sándor cár válaszát. Láttam a füstölgő Moszkvát, és a rajta keresztülrohanó francia katonaságot; a szentélyeket, templomokat megbecstelenítő franciákat. Mindenütt háború, vérontás. A franciák elfogtak nehány oroszt, mindannyi öreg, elaggott ember, s a legnagyobb brutalitások közt vonszolják őket Napóleon elé, aki csak annyit kérdez az elfogóktól, hogy „fegyverrel” (ti. fegyver volt a kezökben), mire az igenlő válaszra csak ennyit mond: „halál reájuk”.

De a fényes hadsereg, a dicső francia csapatok nemsokára a legirtóztatóbb, legsiralmasabb módon pusztulnak el. Megkezdődik a gyászos visszavonulás. És e kép, amely ezt a páratlan jelenetet ábrázolja, fenséges a maga megrendítő borzalmasságával, technikai szépségeivel, művészi kivitelével. Előbb nézzük a történetet, amit előad. Ameddig csak a szem elláthat: messze-messze elterülő hó- és jégmező csillámlik az alkonyodó nap utolsó sugaraiban; a hatalmas országúton vonul egy levert, megtört – de csak a természet által –, szánalmas hadsereg. Legelöl egy mélyen beburkolt alak lépedel [!] hosszú bottal a kezében; az egész emberből csak két fájdalmasan villogó szem látható, annyi bunda födi testét, ez Napóleon; utána mintegy két lépésnyire táborkara lépked, hasonlóan prémes bundákban, majd Napóleon utazókocsija, s végül a „hadsereg”. Minő visszavonulás.

Mindenfelé, úton-útfélen hullák, dögök, elhagyott, összeroncsolt társzekerek, katonák vérbe fagyva, és ez ünnepélyes, tompa csendet csak a lovak fájdalmas nyerítése, a hó ropogása, átok és szitkozódás zavarja meg, mibe a vérszemet kapott vadállatok vonítása, a varjúk károgása szolgáltatja a rémséges akkordot. Szinte látom a lépkedő Napóleont, aki épp most ér egy megfagyott alakhoz, kinek csak feje és meztelen lábai tűnnek ki a hóból. Megelevenedik az egész kép, és érzem az iszonyú hangulatot.

Szinte elszomorodva hagytam el a tárlatot, és hangulattal értem a „Bem–Petőfi” körképhez,10 amit szintén megnéztem.

Mondhatom, úgyszólván átalakultam. Az első jelenet, mi szemeim elé tárult: egy hatalmas szürkén ült Petőfi, és onnan üdvözölte a magyar honvédeket, akik rohanó lépésekben sietnek az osztrákok háta mögé kerülni. Oly szép, megható volt, amint Petőfi hajadon fővel, egyik kezében a kantárral, másik kezét feltartva talán épp ezt szavalta: „A világ első katonája a székely”, vagy „itt essem én el a harc mezején!”

Balról mögötte néhány elfogott ellenség, továbbad11 pedig Bem apó táborkarával.

Ez valami páratlan jelenet. Előtte folyik az ádáz tusa. A híd előtt egy keresztnél bomba pattan szét, és a Megváltó tanúja az emberpusztulásnak. Megható bizony – kedves öcsém – az egész kép. Még igen-igen sokat tudnék mesélni ezekről, hanem majd odahaza többet, szebben és részletesebben fogok elmesélni mindent; meglehet, hogy akkor veszed kezedhez levelemet, amikor már együtt leszünk.

Ami a bizonyítványodat illeti, hát elég szép, de ismerve téged, sokkal jobb is lehetett volna; de sebaj, majd év végire tiszta jeles lesz, nem is fogom kérdezni, úgyis tudom.

Csak az a baj, hogy egy kicsit nem valami jól éreztem magamat, de már jól vagyok, s nemsokára viszontláthatlak mindnyájatokat, és az én kis keresztlányomat, akit már csak én fogok megcsókolni. De most már Isten veled, pá, kedves öcsém, üdvözöl a te szerető bátyád,

Béla

Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: T. Brenner Józsikának

Tek. Dr. Brenner József ügyvéd úr leveleivel

Szabadkán (I. Deák utcza)

Budapest, 1898. IV/17.

Kedves Józsi öcsém!

Hát íme, eme levelem tanúskodik arról, hogy immár fenn volnék Budapestba. Aszondok, hogy hát izé, nálatok is oly ronda az idő ma vasárnap! mert itt bizony elég komisz. Még semmi újat nem írhatok, de remélem és elvárom, ha feljöttök Pestre apukával, írni fogsz feljöveteletekről. Add át mély hódoló tiszteletem őszinte kinyilatkoztatását az én kis „fostos” keresztlányomnak, de puszijaimat is. Csókol mindnyájatokat szerető bátyád,

Béla

1898. október

Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

Pb.: Budapest, 98. okt. 15.

Édes Józsikám.

Ne haragudj azért, mert nem írok, ezt a levelet is csak lekalimpáltam a géppel gyorsan, mert a tanár urat már vártam. Nálam Budapesten, éppen úgy, mint nálad Szabatkán [!], be vagyunk fogva, s alig van egy pár percünk játcásra [!] és levélírásra. Józsikám, nálam nem úgy van, mint nálad, hanem én nyolctól tizenegyig és négytől nyolcig be vagyok fogva, teneked pedig néha az egész délutánod szabad, te válaszolhatsz hamar.

Minálunk mostanáig folyton esett az eső, amit Falb12 meg is jósolt. Te érdeklődöl Falb jósolása iránt, én nagyon.

Én ha van egy kis szabad időm, akkor modellírozom, és már egy hete, hogy dolgozom egy emberi testen, ti. ez a legkedvesebb foglalkozásom. Nagyszerű finom agyagom van, amelyik ha tíz esztendeig is áll, nem keményszik meg. Ezt az agyagot csak Párisban lehet kapni, ennek kilója négy vagy öt forintba kerül, ez oly borzasztó drága, de meg is éri az árát.

Vegyél te is magadnak, meglátod, hogy a legszebb és legcélszerűbb foglalkozás. Kaphatsz szép és jó agyagot tíz krajcárért, ne sajnáld a pénzt, ez többet ér, mint a te építőszekrényed.

Kérlek, mondd meg Desiszimumnak,13 hogy a Dundi14 tiszteli, és azt mondja, hogy a Desiszimo írjon neki, majd akkor ő is válaszol.

Bizony, nem szép tőlem, hogy olyan későn írok neked, de nem lehetett korábban, mert el voltam foglalva a feladattal, hegedűvel, zongorával, rajzzal. Most már vívóiskolába is fogok járni, de nem baj, azért te csak írj, ne törődj te velem, mert én úgyis hamar fogok válaszolni.

Tudod, hogy lehet valakit a legjobban megijeszteni? úgy, hogy: a fehér melényit [!] meggyújtod, akkor bizonyára megijed.

Én tisztelem a Sándort és téged.

Szervusz Józsikám.

Igaz barátod, DODO

1898. november

Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Nagyreményű Brenner József főgymn. tanulónak

Szabadkán

Budapest, 1898. XI/1.

Kedves Józsi öcsém!

Talán már haragszol is azért, hogy neked eddig még nem írtam, de ne tedd ezt, mert tudod, rontja az egészséget, ez pedig tanulónak nagyon szükséges. Hanem te gyerek, te jobban ráérsz, ne kíméld a tentát és papirost, hisz van elég az atyádnak, azt fogj hozzá, és írj egy óriási levelet, hogy mi újság a Botvárosban,15 hogy vagytok, mit csináltok, szalad-e már a kis „fostos”, pardon, az én kis kisasszony keresztlányom stb. stb., hisz mind tudod te ezt. Hanem én is mondok valamit, azt hogy „nagyszerhű” ebédem volt Horváth-Mérayéknál, a fiuk – Dodó – kérdezősködtek rólad, és mondták, hogy levél ment számodra. Majd megtudod te is, ha feljössz fogászkodni, hogy mit tesz egy remek ebéd! Te még ennek nem tudsz örülni. A Deke volt nálam már kétszer. Csókollak mindnyájatokat szerető bátyád,

Budanovits Béla

1899

1899. július

Decsy Károlyné Klauser Antónia Csáthnak

Magántulajdon.

Zárt levelezőlap: Tc Ifju Brenner József Urnak

Szabatkán, Bács megye

Madocsa 7/31 1899.

Kedves Jozsikám

Nagyon megörültem kedves soraidnak nem is képzeled mijen jól esik ha azt látom hogy nem felejtkeztek meg rolam abul azt következtetem mégis csak szereted a Nagymamát valamint ö titeket.

Kedves Józsikám még a hazamenetrül nem írhatok. Béla bácsinak16 sok szép gabonája termet 300 kereszt de még a cséplésre nem került majd csak szerdán kezdik, de ha már majd csépelnek hamar megy és akor Béla bácsi haza kísért Szabatkára. Dezső bácsiéknak17 irtam a mult héten de még eddig semit nem tudok felölölük hogy ha majd el lesz határozva a menet majd megirjuk. Szamtalanszor Ölel Csokol Szerető Nagy mamád.

Etelkát Dezsőkét18 is Csokolom mindannyitokat.

1899. november

Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

Boríték: Nagys. Brenner József tanulónak

Szabadka

Pb.: Budapest, 899. nov. 18.

II. levél

1899. XI. 12.

Kedves Barátom!

Nagyon bánt engem az, hogy olyan régen nem írtam neked. Méltán haragudhatsz rám. De nagyon bánt a dolog.

Hogy állsz a hegedűvel, a te legkedvesebb mulatságoddal? vagy már jobban szereted, mint Palicson? már valószínűleg a negyedik Hubert19 játszod.

Én még csak a második Hubert játszom, most a közepén vagyok; de szeretnék veled duettozni. Bizony finom lenne, Rode20 hangversenyének második részét kettesében eljátszani.

Hát hogy töltötted a nyarat?

Hallottad, hogy azt jósolták a tudósok, hogy világvége lesz, és látod én még a világ vége után is tudok neked írni.

Olvastad azt, hogy a Föld a Biella-féle üstökössel fog összeütközni, így igen könnyen megeshetik, hogy mielőtt az új század pirkadni kezd, a Biella-féle üstökös egy összeperzselt világot hozhat létre, így írja Falb21, ezt azonban sok tudós, köztük Kamille Flamarion,22 megcáfolták.

Nagyon kérlek, bocsásd meg hibámat, s tartsuk fenn a levelezést.

Mamád kezét csókolom.

Szervusz.

Őszinte barátod,

Károly

Decsy Károlyné Klauser Antónia Csáthnak, Brenner Etelkának és Brenner Dezsőnek

Magántulajdon.

Arad 11/21 1899

Kedves Jozsikám, Etelkám, Dezsőkém

Kedves soraitokra most nem válaszoltam mert azt hittem hogy majd szoval hamaráb beszélhetek veletek, már pár hete szándékozom menni de még mindeddig nemlehetet de ha Isten segít ugy jövőho 3-án megyek Géza Bácsi most már egészen jól van én meg már nagyon öreg vagyok ahoz hogy uj othonba szokjak meg és meg titeket kiket úgy szeretek mind Dezső bácsiékkal együt, nem láthatom alig tudom el viselni mindég vágyodom utánnatok, és még egy […] vágyam az se tehetem.

Nagyon örülök már a viszont látásnak.

Mindanniatokat számtalanszor ölel csókol szerető nagymamátok

Özv. Decsy Károlyné

1899. december

Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Nagys. Brenner József tanulónak

Szabadka

1899. XII/13.

Kedves barátom!

Megint késett a válaszom, de nem írhattam, mert szemgyulladásom volt, s még most sem egészen jó.

Nálunk erősen fagyott 21°– Celzius és 16°– Reumur volt; tehát van reményünk, hogy egy-két nap múlva korcsolyázunk.

Őszinte barátod,

Károly

1900

1900. január

Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

1900. jan[uár] 8. 7 óra 40 perc

Kedves barátom!

Megkaptam a leveledet, mivelhogy nagyon sok érdekes dolgot írtál nekem, én is rögtön válaszolok.

Egy igen érdekes anekdotát akarok neked elmondani a búrokról, amit a hollandusok csináltak az angolokra. „Egyszer egy angol azt mondta az egyik búrnak, hogy a mi birodalmunkban sohasem nyugszik le a nap, arra a búr azt mondta: mibennünk bízik Isten a sötétben, de titeket, gazembereket látni akar, s azért süt nálatok a nap mindig.”

Azt is kérdezted, hogy mit kaptam karácsonyra: kaptam egy nagy laterna magikát, ezt a nagybátyám vette, azután kaptam egy szép szerszámládát. A laterna magika két méter átmérőjű képeket vetít. Azután egy sakkot meg egy igen szép faragott tintatartót.

Az idén mi még korcsolyázhatunk, mert a mi jegünk 17 cm, s egy kis fagy, azután lehet korcsolyázni; különben mi még ma korcsolyáztunk. Nálunk jobb volt a szezon, mert mi legalább 18-szor korcsolyáztunk.

Milyen korcsolyát kaptál? Nekem Halifaxom van, s mondhatom, hogy igen jó.

Ezentúl majd mi egy kis cikket [írunk], úgy, ahogy én teszem, s itt minden legújabb hírt a háborúról tárgyalunk, de ez a befejezés után egy külön papiroson.

Kézcsókommal a mamádnak.

Ölel

őszinte barátod,

Károly

Legújabb23

40 angol katonát kellett Colensónál főbe lövetni, mert meghátráltak. Holnap az ezredre jön a sor.

Kimberlei, Ladismith éhezik.

Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

Zárt levelezőlap: Wo[h]lg[e]b[oren]24 Herrn Brenner Josef tanulónak

Szabadka

Pb.: Budapest, 900. jan. 17.

Hátoldalán Csáth kézírásával: 1900. január 18-án csütörtökön.

Kedves barátom.

Megint késett a válaszom, de nem sokat.

A korcsolyaszezon megkezdődött újra, már újra csinálom a köreimet 8-casaimat [!]. Tudod-e ezt a figurát a jégen, amit én itt felrajzolok, én ezt már régen ismerem meg is magyarázom neked, mert érdemes megtanulni. Előre kört befelé, azután kifelé, b helyen hármas fordulatot, kört, fordulatot, háromszor fordulni kifele, azután befelé kört.

Őszinte Barátod,

Károly

(Ne vedd rossz néven, hogy ilyen csúnyán írok.)

Legújabb

Ladismith nov[ember] [!] 16.

A burok bevették a külsáncokat.

Bullert megverték újra Tugelánál.

Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

[1900. január vége]25

Kedves barátom!

Igazad van, ha te írtál volna, én nem feleltem volna leveledre, mert bizony az ember egy kicsit lusta.

Bizony nálunk sincsen különb idő; naponta rendesen 5° van. Összesen talán 12-szer korcsolyáztunk.

Mit szólsz a búrokhoz?26 Eleinte azt hittük, hogy három hét alatt megverik őket, s úgy nyilatkoztunk róla: szegény búrok, hogy megverik őket. Másnap hozza az újság, hogy a búrok megverték Yule tábornokot, de mégis azt gondoljuk magunkban, hisz ez az angol sereg lenyeli a búrokat.

Harmadnap azt halljuk, hogy az angolok fényes győzelmet arattak Glenckónál.

Gondoljuk magunkban, mégiscsak teljesült az, amit mondtunk. Negyednapra halljuk, hogy az angol győzelem fordítva történt, megverték az angolokat jól, s bekergették Ladismithbe [!] s most már éhezik.

Most legutóbb Bullert verték meg a búrok, hogy az úgy futott Colensótól, hogy az emberek úgy nyilatkoztak róla, mint valami hadi nyúlról.27

Mondd meg, kérlek, hogy mit kaptál karácsonyra, mert én arra kíváncsi vagyok.

Szerető barátod

Károly

1900. február

Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

Zárt levelezőlap: N. Brenner Jozsef tanulónak

Szabadka, nemtudom

Pb.: 900. febr. 6.

Kedves barátom!

Nagyon megörültem saját gyártmányú kártyádnak.

Te azt állítod, hogy a kondor28 jobb, mint a halifax, akkor tévedsz, mert a halifax a könnyű kezelésénél es a gyors felkapcsolásánál fogva jobb. Másodszor a halifax gyönyörű gyártásánál fogva is célszerűbb. Első kérdésem az, hogy milyen halifaxod volt. Az enyim igazi Canada gyártmány. 6 f[o]r[in]t volt, s a legjobb fajtájú acélból van készítve.

Te kérdezted, hogy voltam-e Kubelík Jan hangversenyén, voltam, de egy olyan művészt még nem láttam. Eljátszotta a híres ördög trillát.29 Probály te flazsulettel30 játszva szizikálozni31 a 4. ujjal, ha ezt megteszed, Kubelík vagy.

Ölel barátod,

Károly

1900. május

Decsy Károlyné Csáthnak

Magántulajdon.

Boríték: Nagy Reményü Ifju Brenner Jozsef Urnak

V. oszt. tanuló

Szabatkán

bács megye

Csanád 5/9 1900

Kedves Jo Kis Gyerekeim

Kedves Jozsikám

Nagyon megörültem Soraidnak, sietek is válaszolni. A szüret meg volt Dezső bácsit vártuk de nem jöt el. Bor elég jól termet körül belül 25 hekto, az idő eddig nagyszerü volt, most egy kicsit már meg változot azért is most már nem soká maradok Csanádon,32 leg fejjebb 2 napig. Baján is szeretnék pár napot tölteni.

A kriptákat szépen rendbe teszem most a tekintetbe nyugot vagyok.

Jozsikám hát nem emlékszel amikor utoljára ot voltál, az volt vasárnap említettem hogy kedden megyek Csanádra vártalak is hétfön, hogy majd at jöttök, Etelka és Dezsökével együt, gondoltam, el vagytok foglalva no de ha Isten segit rövid időn mulva látlak benneteket. Lujzikának33 mondd meg neki is írtam volna már, de most már ugyis rövid az idö a viszontlátásig. Jani Bácsi34 is irt, hogy innend látogassam meg ötet, de most már elöb haza megyek és ha soká szép idő marad lehet egy nehány napra fel megyek. Hála Istennek elég jol érzem magamat, de innend egy kicsit hoszú lenne az út hajon. Most mindanyitokat Számtalanszor Ölelve Csókolva Maradok Szerető Nagy Mamátok öz Decsy Károlyné

1901

1901. január

Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Brenner Jozsef főgymn. tanulónak

Szabadkán Deák utcza

Budapest, 1901. I/31.

Kedves Józsi Öcsém!

Születésnapom alkalmából küldött minden jó kívánságtokért fogadjátok hálás köszönetemet. Mindnyájatokat számtalanszor csókollak. Nem valami jól érzem magamat, de ne mondjátok meg a nagymamának, azért nem bánnám, ha valami befőttfélét (meggyet) hozna fel a vasúti,35 mert nem tudok enni, az étkezőben elrontottam magamat.

(Azért küldöm „e” kártyát, mert jó lesz neked ezen alakokat leskiccelni!36 Tollrajzgyakorlat.)

1901. február

Budanovits Sándor Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Tek. Brenner József úrnak, gymn. V. oszt. tan.

Szabadkán, gymn. épület

Pb.: Baja, 901. febr. 11.

Kedves Józsikám!

Hogy vagy? Írj, kérlek, ha bírsz. Nekünk nagyon sok tanulnivalóm [!] volt. Csókol Sándor

1901. május

Kosztolányi Dezső Csáthnak

PIM, V. 6050/19/1.

Boríték: Tek. Brenner József úrnak

rokoni szeretettel

Helyben.

Kedves Jóskám!

Sietnünk kell, mert másképp körmünkre ég a dolog; Friebeisz úr már másoltatja, én sem akarok lekésni a vonatról.

Te voltál szíves elvállalni színtelen munkám másolását.37 Színtelen, mondom, mert mindig csak ímmel-ámmal, kénytelen-kelletlen nyúltam a toll után, nem azért ültem le, mert írnom kellett, hanem azért, hogy írjak.

Időm sem volt elég, betegségem egy egész hónapot szakasztott ki a munkaidőmből. A többi alatt pedig csak írogattam szív, érzelem nélkül, mert kellett, mert szereplési viszketegség égetett; dolgoztam, de hiányzott ebből a lángoló érzelem, az ihlet szentsége.

Ezen okokat szemügyre véve és mérlegelve, nem is táplálok valami vérmes reményeket a nyereségre nézve, de belevágom mégis a fejszét, mert nem akarom, hogy nyom nélkül vesszen el ez az összehalmozott sok betű, pont, sor, vonal!

De mit is jajgatok neked? A rokoni szeretet úgyis szemet huny a munka erőtlensége, hézagossága előtt.

Kérlek tehát, Józsikám, másold szorgalmasan, gondosan. Ívenként adom át neked, azt lemásolván visszaadod, én meg kicserélem egy másikkal.

Ez lesz a munka menete.

Ha nyerek, osztozunk a nyereségben s a diadalörömben, ha vesztek, akkor a búsongásban s a fájdalomban.

Egyébként köszönöm előre!

Maradok igaz híved,

Dezső

Szabadka, 1901. máj[us]

1901. június

Decsy Károlyné Csáthnak

Magántulajdon.

Boríték: Ifju Brenner Jozsef Úrnak

Szabatkán

bácsmegye

B Pest 6/16 1901

Kedves Jozsikám

nagyon megörültem soraidnak, jol eset hogy megemlékeztetek rollam köszönöm a jo kivánatot.

Nagyon rám férne a jo egésség, de lábaim nem B Pestre valok, mert alig birnak, azért már voltunk háromszor szinházba 2 a nemzetibe 1szer az operába voltúnk, a városligeti mü csarnokba megnéztük a szép képeket a várba voltúnk fent a siklon mentünk fel a kis fecske hajon mentünk át a dunán, nagyon keveset kel gyalogolni, it az ucza sarkon vilanyosra ül az ember az eskütérig megy, az eskütéri híd épitést38 is megnéztem.

Helén néni Édes annya, írt nagyon kért hogy mennyek én is Janibácsiékkal Kassára, ők mennek e ho végén, de én már azt nem teszem mert ot meg mindég hegyen vogyön le fel kel járni, bókám ot egésszen le mondanának a szolgálatol, a levegö ot nagyszerü de mégse tudom magamat rá határozni, pénz nélkül meg nem is lehet ojan nagy utat meg tenni, bár annyi volna hogy a szükségeseket meg birnám venni.

Szeréna néni irt hogy 18án feljön. Béla bácsi irta mennyek hozzájúk töb idöre, hogy magam ne mennyek, le megyek vele 20dikán azért Jozsikám ha irsz Madocsára irjál, ird meg mindannyotoknak a visga eredményét.

Mindanyatokat Számtalanszor Ölel Csokol Szeretö Nagy Anyátok

Özv Decsyné

1902

1902. ősz

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

[1902. szeptember–november eleje]39

Kedves ecsém!

Legjobb lesz így. Nem jó az embernek hivatalos hangon beszélni; annyival is inkább, mert itt nem indokolt. Barátságosan figyelmeztetlek (ha ugyan nem veszed rossz néven) hibáidra, amikben ez a kis rigmus – sajnos – igen bővelkedik. Biz a szegény kritikusnak jobb lett volna nem születni. Annak soha sincs igaza, az mindig hazudik. Természetesen ezt a poéta urak mondják. Én nem védem a kritikus urakat, hisz tudod, hogy szeretem őket, ezen (talán felesleges) szót pedig azért hozom fel, hogy ne gondold rólam, hogy én a verset oly szemüvegen nézem, mint azok a kritikusok, kik az irigység setét üvegét illesztik be a bírálat okulárjába.

Hah! elég jól kifutottam e nyakatekert hasonlatot! Be ne küldd a Bácskai Ellenőrnek!

A jelige szép. Nagyon szép. Talán nem is méltó a műfordításhoz. Felveszem tehát a tollat, s reszkető kézzel, az ő szépségétől áthatva írom meg e firkát!

Kedves fattyú! Te nem vagy tisztában a műfordítással. Te azt hiszed, hogy az a német ö. m. a. f.40 költemény Csáki szalmája, abból te annyit veszesz el, amennyi tetszik, azután annyit hagysz ki, amennyi tetszik. Az nem úgy van. A műfordítás általában nem nagy munka. Annál inkább elvárja tehát a közönség, hogy az a poéta tökéletesen írja le a német költő gondolatát, a hangulatot, a szóképeket jól visszatükrözve. Nem is szólva arról, hogy a műfordító keze meg van kötve a versforma megválasztásában. Mert ez a külső hasonlóság jelképezi a hangulatban uralkodó azonosságot. Igazán mondom, egészen meghökkentem, mikor azt hallottam tőled, hogy Gellert eme remek technikájú darabját41 választottad a műfordításra. Fickó! Hisz ez pengő jambus keresztrímmel. Ez után kellett volna menned. Pedig a te technikád még gyenge, sánta.

No de rajta! Kezdjük elölről.

A cím helyes, a „vallató híd” nekem helyesebb, mint a szerző címe.

Aztán így szólsz:

Egy ostoba paraszt suhanc
Megjött az utazásból,
Ki is igen jeles vala
A csúnya hazudásból.

Ilyenkor olyanformán van a jámbor (bágyadt) kritikus, mintha egy éhes oroszlánt ráengednek egy csikóra. Mit gáncsoljak? Hol kezdjem?

Föltűnik rögtön, hogy magyar versformában van írva, 8-as és 7-es váltakozó sorokkal. Ez nem helyes. Ez a strófa nem fejezi ki az eredetiben foglalt gondolatot. Legalább alexandrinban írtad volna. Milyen sortöltelék ez az is? Inkább írtad volna: „Aki… stb.” Milyen kifejezés ez: „A csúnya”? Aztán a rím: „hazudásból, utazásból” tövei ugyanazon raggal. Fülsértő.

Midőn megérkezett, akkor
Így szóla öregéhez:
„Láttam, midőn közeledtem
Egy nagyváros széléhez,
…egy kutya
Jött felém, de…

Mi ez? Az eredetinek a kicsúfolása s megcsonkítása? Öreg, ez kicsit furcsa. Úgy látszik, téged a rím vezet, nem a gondolat vezeti a rímet. Általában igen gyarló vagy a rímben, ez baj, no de haj! Mielőtt továbbhaladok, egy kis rímleckét adok, nézd, hogy pereg a rím e próza sorain, míg másnak ez kín, s míg mást a sírhoz vezet, nekem ez élvezet! Eh! hagyjuk! Ne viccelődjünk! A strófába a gondolatot átvinni nem szabad, s azt ok nélkül megszakítani tilos! A technika szinte gyarló. 3–4. nem annyira.

Miért kicsi híd? Sortöltelék?

Kis dolgom. Miért kicsi? Sortöltelék?

A 8. strófa még tán a legjobb.

A fiú ijedelmét elég jól festi ez a kifejezés: „A fiú szűköl, szepeg.”

Az alliteráció helyén van.

Táti nem helyes itt.

9.-ben: néhány hibát eltekintve, helyes.

Jó: „Azt mondtam, hogy… Nem jól mondtam.”

Helyesen festi a fiú ijedelmét.

A rímek bosszantóan gyarlók.

Az egész darabnak nincs értelme. A tárgyról egy szó sincs elmondva. A tárgy a vallató híd, és az egészben éppen az az eset érdekes, hogy az atya hogyan ijeszti meg a fiút. Erről pedig egy szó sincs. Így tehát az egész egy részlet, mely rossz rímekkel ellátott próza.

Föl, lelkem! Sietek iskolába!

Nem bírálhatom tovább gondosabban, mert sietek.

Sietek hozzád, kinek nevét lantom zengendi, sietek hozzád, kinek képe lelkemben múlhatatlan vonásokkal van bekarcolva, sietek hozzád, kit őrült képzeletem lát holdvilágos éjjelen a liliomok közt, te szép, te bájos,

mondhatlan kellemű bájhölgy.42

Pax vobiscum!43

Szerető lelked,

Kosztolányi

1902. szeptember

Budanovits Sándor Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Tekintetes ifj. Brenner József tanulónak

Szabadkán, Deák tér

Pb.: 902. szept. 10.

Kedves Jóskám.

Nehogy neheztelj, hogy a Didének írtam levelet, és neked nem!

Mióta Szabadkáról hazajöttem, megszállott a sz[en]tlélek, és buzgón akvarellírozok. Amint látod, inkább praktikus, mint ideális célokra. Ezt egy szecessziós levelezőlapról festettem le, ahol a körvonalak ki voltak húzva.

Ezen is némely helyen meglátszik. Ez ugyan nem remeke a festészetnek, de hát csak elküldöm, hadd lásd te is. Te is csak így kezdted. Majd levelet is kapsz. Addig is csókolom szüleid kezeit, testvéreidet és téged.

Még ebben a hónapban levelet várok valamelyikőtöktől. Elég egy is!!!!!

1903

1903. január

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/149.

Budapest, [1]903. jan[uár] 23.

Kedves Józsi!

Leveled egy mondata nagyon furcsa lelkiállapotba hozott. Ezt a különös s zavaros, de elég érthető lelki emóciót egy rövid, szintén különös és zavaros jelenetben44 írtam meg. Nem veszem rossz néven, ha nem felelsz rá, vagy ha azt írod, hogy nem értetted, de ha érdemesnek és érdekesnek találod, írj egy hasonló ilyet – válaszul. Megjegyzem, hogy nagyon nehéz olvasni ily kusza sorokból s e sorok között. Azt hiszem, nem kell sürgetnem a választ; legalább én természetesnek találom, hogy ily levélre rögtön írnak, vagy egyáltalában nem válaszolnak.

Nem kérlek fel, hogy tépd szét az írást, sem hogy ne mutasd másnak: te azt anélkül is megteszed mind a kettőt.

Dezső

1903. március

Telcs Ede Csáthnak

PIM, V. 5955/5.

Telcs Ede saját névjegyén.

[1903. március 25.]

Brenner úrnak szobraim rajzolását megengedem.45

Telcs Ede

1903. szeptember

Decsy Sándor Csáthnak

Magántulajdon.

[1903. szeptember eleje]

Kedves Józsikomám!!!!!!

Hamlet aszongya: „Több dolgok vannak (ö. m. a f.) földön és égen, Horatio, mintsem bölcselmünk álmodni képes.” Én meg ammondó vagyok, hogy még Szabadka és Arad közt is oljan titkos dolgok vagynak, hogy arról álmodni sem lehet. Mindez pedig annak a következménye, hogy nem írsz. Ez a! Itt fekszik az öleb! Mert ha írnál, rögvest megtunnám, hogy miért is nem írtál eddig. Így penig nekem kell, gyönge emberi eszemmel (nono! csak kép) kiókumlányi, hogy mi az Isten nyilába nem írsz.

Pedig a jó Isten a tanúm, hogy egész nap, egész éjjel rád és rátok gondolok (khm! khm), és azon töpörödöm, hogy mi is lehet annak az oka, hogy az írás emarad. Hm! mondok má hát bizsmost azé nem ír mert tán a leveledző lapon olyast találék írni, ami avatatlan kacsókba kerülvén, az illetőnek szemet szúrvást kravátlit csinála. Te penig ezé feldühödvén nékem truczból nem írsz. Én gondolám, hogy vagy te írsz vagy én, mivel pediglen hogy az első föltétel elese, a másiknak fenn kell álania, minekutána pediglen a te vaskalapos fejedet nem lehet egy rongyos leveledző lappal betörni, há’ levélhe’ folyamodék! Vagy a’ is könnyen megesheték, hogy másért nem írsz. Mért? Igaz a’! Tán sok dógod van? Vagy a sakk-könyvben nem találod a tejorétikus defenziót? Hát ögyen mög a fene tán csak nem írom meg, hányadik lapon van, vagy mi? Vagy tán meg se kapád az én lapomat? Hát beszélj, jajjgas, csörögj, rikolts, zakatolj, mi a szerelmes atyaúristen akadályoz meg az írásban. (Hát az embörnek a lelkét, ö. m. a f., ki szabad önetni vagy ki a Jejzuskrisztus!)

Mert íme itt vagyon, egy levelet most potyára írok anélkül, hogy sakk lenne benne. Pedig írj, mert a Salacz bizonyatyaúristenemre szerdán elmögy.

Hát biz’ vége vagyon ezen vakációnak is. Azonképpen elröpüle, miképpen az csicseregdelő fecskék majdan ősszel elrepülendenek. Nem a’, nem gyün vissza csak 1 egész teljes álló 10 valóságos hónap múlva. (Ühöm! e’ mög van magyarázva!) De nem ezt akarám én írogatni, hanem a vasárnapi napról akartam értekezni, no meg ezvel kapcsolatoskodván az aug[usztus] hó 15-én tartatott úgynevezett „Zsombolyai ifjúsági tornaversenyről” mint ilyenről. Elég az hozzá, hogy hétfőn (olvasd aug[usztus] 31.)46 reggel 3 órakor jutottam haza, azonban ezt nem köll tunni senkinek. Ez a dolog meg azon eccerű okból ese meg mert ivással és még mással egybekötött táncmulatság volt (csak a poharak és a világ táncolt szemeink előtt). Egy olas helyen, ahol egy vak ember szokott zongorázni, amint azt Kissjózsef költött dógaiban megolvashatod,47 azt a nótát jáccották, amit ti taval sokat énekeltetek, amire aszontam, hogy nem találom szépnek, de most nagyon szép vót. Elvégre, barátom, ez a mulacság is abbó az alkalmatosságból lett, hogy ezen a napon úszkáló verseny vala. Itt van mind a két verseny sorrendje, nem kell hozzá komatár, csak a’ lesz megjegyzendő, hogy úszáskor a levegő felette hideg kedvében vala.

Az én független, minden ízében magyar és radikális véleményem az, hogy én már eleget juttattam a te tudomásodra (érdemtelenül), és így rajtad a sor, hogy fejtegetésemre minél előbb, minél hoszszab és minél velősebb tanulmánnyal reflektálj. Azonfejül tudasd velem minden személlyel történt dógokat, nevezetesen a Jenő bá’ patyikájára nézvést. Most penig reá gyujtványozok egy cigarettára, és mék vasparipáznyi.48 De nem átallak füstös szájjal möcsokolni, a Didét is, hogy ne sírjon,

barátod,

Decsy Sándor

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/150.

Levelezőlap: Ifj. Brenner József úrnak

Szabadka, Főgimnázium

Pb.: Budapest, 903. szept. 17.

B[uda]pest, szept[ember] 17.

Kedves Józsi!

Azért nem írtam neked eddig, mert nem akartam veled sommásan végezni! Most is csak kapkodva írhatok, s egy szívességre kérhetlek csak.

Az egyetem 100 koronás pályázatot hirdetett egy Deák-ódára,49 melynek határideje a közeli pár napok egyikén van. Minthogy a pesti könyvtárak egyikében sincs már Deákról szóló munka, sürgősen kérlek, túrjátok föl az összes szabadkai könyvtárakat (közkönyvtár, kaszinó, ifjúsági, tanári könyvtárak), s egy kalauz által kézbesítsétek velem [!] a könyveket. Toncstól az Árpi nevére vegyétek ki a szükségeseket. Három-négy nap alatt mindegyiket visszaküldöm hasonló úton.

Unokabátyád,

Dezső

Kosztolányi Dezső Csáthnak

PIM, V. 6050/19/3.

Levelezőlap: ifj. Brenner József úrnak

Szabadka, főgimnázium

Pb.: Budapest, 903. szept. 20.

B[uda]pest, 1903. szept[ember] 20.

Józsi öcsém, mondd, hol késik az oly nagyon sürgős és sürgetett könyv? Buzgón és kitartón nézz át minden könyvtárat, ismételve kérlek! Minden lépésed talán egy ezüst forintot fog érni, nem szabad tehát már ezért sem közönyösen fogni fel a megbízatást. A másik az, hogy nékem vele óriási örömet okoznál. Helyesebben ez az első. Kérlek, intézkedj haladéktalanul.

Dezső

Kosztolányi Dezső Csáthnak

PIM, V. 6050/19/5.

[1903. szeptember 20–25.]50

Kedves öcsém!

Vedd ezt a két költeményt, s ennek a fejében az istenre kérlek, küldd már el a Deák-munkákat.

A visszhang románca

„Szeret-e?” Kérdezi a lány
És szól a hang a bércfalán
„Szeret, szeret, szeret.”

„Szeret-e?” Kérdezi a lány
S hang nem felel a bércfalán
Csak csönd, csak néma csönd.

„Szeret-e?” Újra kérdezi
S a csöndesség felel neki:
„Halál, halál, halál.”

A Heine költeménye pedig itt van:

Hegyi visszhang

Csüggedt lovas megy csendesen.
Halkan, busan üget.
„A kedves karja vár ma rám
Vagy tán a sirüreg?
S hang szól a bércfalán
„A sirüreg.”

S tovább megy a csüggedt lovag
Az arca oly komoly
(bús komoly)
„Ifjan föd el a bús lepel
S alatta csönd honol.”
A bérci hang felel
„Ott csend honol.”

S csak mén a csüggedő lovas
Arcán köny látható.
„A béke vár reám alant
A néma sirba jó!”
S felel reá a hang
„A sirba jó.”

Mellesleg megjegyzem, én is ezt tartom. Ez a legnagyobb igazság!

Dezső

Kosztolányi Dezső Csáthnak

PIM, V. 6050/19/2.

B[uda]pest, 1903. szept[ember] 25.

Kedves öcsém!

Most, most, midőn már átzúgott rajtam a fővárosi élet chaosa, a kocsik, a tébolydai lárma és a konyhabűz ez óceánja, amelyet Budapestnek neveznek, mikor úgy fekszem ez alatt, mint tenger mélyén levő hulla, mely fölött a vízréteg egész mérföldje zúg, kifáradva és fásultan – most írhatok neked. Nem tapasztalatokat, sem impressziókat írok. Nem. Másról beszélek, s most azon gondolkozom, hogyan is kezdjem.

Ha egy kis eszed van, kisütöd, hogy mért lettem fecsegővé. Mért törtem meg azt a nagy hallgatást, amit a válás nagy, rám majdnem végzetes fájdalma okozott. Fecsegő és szerelmes… Igen, ezek ikertestvérek! Helyes úton jártál. Igazad volt! Bevallom. Mea culpa – – !

Ne nevess ezen a könnyen átlátszó fogáson, amellyel bevittelek a thémába, s általad kicsaltam a kérést, hogy meséljem el annak az érzelemnek genezisét, mely már úgy látszik, önmagában meg nem férhet bennem, hanem ki kell törnie, és – – eget kell kérnie.

Van egy szőke, dióbarna szemű kolléganém. Angolt tanul, s komolykodó (ezt a jelzőt gondold jól meg!) arccal jegyzi Heinrich51 magyarázatát. Rózsaszín ruhában jár, s igen hangosan beszél. Majdnem mindig nevet. A bőre fehér-rózsaszín, s a tagja, viselkedése oly ernyedt, hogy valahányszor látom, arra a benyomásra gondolok, amit érzünk, ha a meleg fürdőben fáradtan átengedjük tagjainkat a hízelgő víznek. Badar és furcsa gondolat talán, de így érzem. Talán nem is látom e lányt, csak érzem. Olyan ez, mint egy dal: csak érezni lehet; látni, tapintani, szagolni, hallani, ízlelni, még csak meg is kísérteni – balgaság.

A nagy baj azonban az, hogy a szőke isten nem akar nagyon észrevenni. Hiába vetek rá hatméteres pillantásokat, hiába borotválkozom hetenként kétszer – hiába minden! Kétségbeesésemben a Múzsámhoz kellett folyamodnom, s már vértezem is a szép és buja delnőt. Négyesy vezette estélyen fogok felolvasni egy költeményt, mely a lyra szuperlatívusza lesz. Az ülések magas színvonalúak, s istenemre, oly költeményeket olvastak fel, melyek legalábbis oly magaslaton állnak, mint Csizmadiáéi vagy Harsányiéi. Ettől az estétől várom irodalmi pályám s szívügyem hovafordulását.

A szépséges szőke persze egy névtelen levelet kap, melyben az estélyre meghívatik, figyelmeztetve annak egy pontjára, mely őt talán érdekelni fogja.

Szóval, komám, bolondulok. Ez már a harmadik! Nem szégyellem, és nem bánom. Sietni kell elvégre, mert nemsokára elhízom, sőt mi több, okleveles tanár leszek.

Addig ölellek,

Dezső

Brenner László és Csáth Kosztolányi Dezsőnek

MTA KIK, Ms 4622/120.

[1903. szeptember vége, október eleje]

Kedves Didéke!

Köszönöm az ezüst szivart, az Árpi ideadta, mëgettem; senkinek se adtam belüle, a szemtelen Trüsze lopott belőle, amiért megrúgtam.52

Jó tetted, Didéke, hogy kűdtél csukoládészivart, most szeretlek.

Laca53

Kedves Komám!

A Kossuth-pályázat54 ügye eldőlt.

Első lett: Handelsmann55

2. [lett] Én és három dicséretes lett.

3. [lett] Árpi

Most, ha sikerül kimutatni a Handelsmann turpisságát (ami valószínű), akkor így lesz:

1. Én 50

2. Árpi 30 koronák. Sic! Ezt mondd meg Szabónak

3. Szabó 30

Olvastuk a Heinrichről szóló leveledet. Ugyan hallgass vele, hiszen miniszteri tanácsos.

A műfordítást és a verset megkapám, még nóta sincs rájuk. Az önképzőkör megalakult Pásztory alatt;56 következő díszes tisztikarral:

1. Rex Sándor (titkár) izr[aelita]

2. Sztrókay Kálmán (jegyző) ág[ostai] ev[angélikus]

3. Szokola Leo (irattáros) róm[ai] kat[olikus]

Amint látható, a vallási kérdés szépen megoldatott. Főmunkás: Pollák; főszavalók: Licht, Gáli, kik afelett versengenek, hogy ki a gimnázium legjobb szavalója (egyik se tud beszélni).

Én is beiratkoztam (de ritkán leszek ott), s azért tettem ezt, hogy Beethovenről, Wagnerről, Chopinről és Lányi Ernőről felolvassak.

A pesti életetekről szeretnék valamit hallani, de még tulajdonképpen semmit sem hallottam. A politikai mozgalmakban – mint mondják – döntő szerepet viszesz; elvárom, hogy megbuktatod Khuent s a királyt; sok szerencsét!

Mit szólasz az ellenzék bukásához s a szabadelvű párt hallatlan gyávaságához.57

Az iskolai élet nyomora reánk nehezül Pista,58 Csajkás, Pájó59 személyeiben. Pista egészen a régi; nevezetesen épp úgy köp, a „na” kifejezés éppoly sokszor hagyja el réveteg ajkait; sovány nyakát éppúgy billegeti, és kotlik a kifejezéseken. Nagyon eredetinek találta azt pl., hogy Horatius 9. szatírájában egy sort így fordított le:

„Nehogy pedig azt hidd, hogy csipás Krispinus könyvtárából puskázom”… (Ismétli sokszor.)

Mint egy hadvezér, úgy tekintett szét e realitásban tündöklő kifejezés kimondása után.

Új hírek. Schenki Rézi férjhez ment Szárits biciklistához. Deke jobban kurizál, mint valaha (Ilának). Jóska péntek este eltűnt, s hazakerült szombat este; miután ma megajándékozott egy ziláltvallású Rozáliánál beszerzett cigarettával, működésének főbb pontjait a következőképpen állítom össze… vagy te is összeállíthatod. (De erről csend.)

Jenő bácsi már nem alszik a patikaszobában, hanem fönt Jóskánál; az időtartam nem változott. Van neki egy zöld slafrokja, papucsa s pipája (ha látnád ebben!). Sokat jár a legényegyletbe, s buzgó dalárdista; élvezi ifjúságának aranykorát.

Dekével naponta sakkozunk. 100 partie-s matsch intéződik el karácsonyig.

Karácsonykor fölmegyek Pestre négy-öt napra.

Ezzel zárom levelemet, melyet jó lesz, ha megsemmisítsz, nehogy az itt érdekelt és leszólt sok személy egyikének kezébe kerüljön.

Szervusz.

Ölel

Brenner Józsi

Decsi [!] Sándornak írj! Írd meg neki a címedet is.

1903. október

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/151.

1903. okt[óber] 4.

Kedves Józsi!

Késő éjjel írom e sorokat. Az irodalmi estélyen való szereplésem sikerült, s Négyesy (a Kisfaludy, Petőfi Társaság tagja) egészen el van ragadtatva tőlem. Úgy látszik, felszínre vergődök ebben a szörnyű harcban, ebben a vad marakodásban, ami itt a hírnévért történik. Most kezdem becsülni Budapestet. Az ország fővárosa! S ez a gondolat, isten tudja, felemel, s elszorul a lelkem, amely éppen nem szomorú, ha arra gondolok, hogy ez egykor nem lesz magyar. Az ország előtt olvastam fel a múltkor: s Magyarország tapsolt nekem! Megismerkedtem Juhász Gyulával, akitől sikerült verseket hoz a B[uda]pesti Napló, meg Oláh Gáborral (a Jövendő közölt tőle költeményeket), sőt egy fiatal poéta, a Magyar Szalon s az Új Idők munkatársa: Gyökössy Endre ég, hogy velem megismerkedhessék, mert el van bűvölve a poézisem által. Mindezek fölött azonban egy Bresztovszky nevű kollégám hatalmas költészete hatott meg, akivel Schiller–Goethe barátságot kötök majd. Ez óriási ember, nagy költő!

Az eszmevilágomat napról napra mélyülni érzem, s azt hiszem, nemsokára itt lesz az a pont, amikor elengedhetem a hajómat. A bölcs nyugalom, a Butha-kultusz [!], amelyről annyit beszéltem neked, íme, egészen felolvadt bennem. Egy soha nem hallott harmónia csendül fel költészetemben. Nem természetimádás. Bölcsesség, és semmi egyéb. Az életet előkészítő iskolájául tekintem a halálnak; nagyobb célunk nem lehet, mint bölcsen meghalni tudni. Én most erre készülök. Sorvasztom az idegeimet a józanság ridegségével, s egész lelkemmel belehalok a nagy természetbe. Ez nehéz, kolosszális munka, de lassan és biztosan célra vezet. Már nem olyan nagyon ragaszkodom az élethez, a lelkem fele ott van a múzeumkerti fák sápadságában [!] s a sárguló pázsitban, s azt hiszem, tíz év múlva annyira bölcs leszek, hogy bármely pillanatban oly nyugodtan gondolok a halálra, mint Butha, ki az ég kékségének nézésében semmisült meg fenséges nyugalomban. És a természetet hogy szeretem és imádom. Úgy, mint az anyámat. De ne gondold, hogy amúgy Petőfi-módra. Petőfi egy fényes színpadnak nézte azt: azért tudott róla írni; én átallom dicsérni, mert érzem, hogy ő én, s én ő vagyok, s a róla szóló himnusz csak öndicséret volna.

Az érem másik oldala azonban igen szomorú! A szép szőkeség nem volt ott, s én a falaknak (mert több lány nincs, csak ő) deklamáltam szerelmi dörgedelmeimet. Dejszen csak ragadjam ezt a nőstén [!] bestiát remegő térdeim közé, Shakespeare-t nemzek vele!…

Evvel feltártam eléggé „élményeimet”, s ha kijelentem, hogy Deák-ódám beadtam, melytől azonban nem sokat várok, állván a jury részeg jogászokból – s hogy a Lacikát csókoltatom, be is bejezhetném levelemet. Itt azonban megállok még, és engedelmet kérek, hogy egy percre véralkatom s természetem szerint kissé szentimentális lehessek. Tavaly elgondoltam ezt a percet, amelyet most kopogtat le az órám. Budapesten egy diákszobában írok neked levelet hexameterkben [!], s kérdezősködöm, mit csináltok otthon. Ringattam magamat ebben a gondolatban, s úgy ajkamra tolakodott ez a két sor:

Hát az Ilonka volanfodrokkal kér e ruhát még?

S játszik e még mókust búgva a kis Lacika?

Istenem, ki gondolta volna, hogy ezt már nem írhatom neked meg. S most itt ebben az éjjeli csöndben óriási feketeségben látszik előttem az a halál, mely mint valami vadállat kéjenc kékre csókolta azokat a kis selypítő ajkakat. Mért írom ezeket most, mért érzelgek, mikor fel sem vettem a levél vázlatába – nem tudom. Talán visszaszállt szegényke hozzám, s itt ül most mellettem ezen az üres széken. Ki tudja?

Isten veled! Az óra megy előre, és már – szavamra – éjfélt mutat. Szakítottam ugyanis minden szokással, s a szó szoros értelemben a történelemben élek. Mit óra, perc, másodperc! Te vagy csak nagy: gondolat, érzés, szőke haj!

A nyárspolgárias egyetemmel végzek, ha sikerül valahol állást kapnom. (Ezt ne mondd meg otthon.) De csókolj meg mindenkit Szabadkán, akiről tudod, hogy szeretem.

Isten áldjon meg!

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

Budapest, 1903. október 11.

Józsi,

köszönöm a levelet, melyet küldtél! Sietek válaszolni rá, nehogy oly aggodalmat okozzak neked, mint te énnekem, ki azt hittem, hogy más kézbe jutott a túlontúl intim irka. A rózsaszín ruháról nyílt kártyán nem írhatok; ellenben zárt borítékban egy héten belül oly körülményességgel foglak mindenről értesíteni, aminőre csak egy filozopter képes, ki egy filozoptrixről ír.

A másik a küldeményt illeti. Az isten áldjon meg, ne legyetek oly mostohák hozzám az Árpival együtt. Koponyát nekem! Nem veszedelmes az, ha nincs benne buta és gonosz velő, és rajta forró hús… Hadd legyen még egy jó barátom ebben a kőóceánban, párja annak a sírnak, ahol Reviczky nyugszik. Kozma Andor Korképeit küldd.

1903 november

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/152.

Boríték: Tekintetes Kosztolányi Antal VII. oszt. tan. úrnak60

(közsg. főgimnázium) Szabadka

Pb.: Budapest, 903. nov. 10.

Jóskának adni, kitől a választ várom.

Kedves Józsi!

Az irodalmi élet sodrában vagyok, s ha néha-néha levélírásba fogok, végig kell simítani a homlokomat, hogy eszméimet rendezzem. Nem olyan sivárság uralkodik itt, mint első pillanatra látszik; vannak itt okos és jószívű emberek is, sőt mi több, egy igazi modern, gyereklelkű, férfitudású költő-barátra is tettem szert: Juhász Gyula a neve. A másik, első levelemben magasztalt, kétségtelen tehetséges poétatárssal, Bresztovszkyval kicsit összemarakodtam a poézis lényegéről való vitában, melyben ő a tendenciát védi az én szűzi érdektelenséget hirdető elméletem ellenében, ami – tekintve azt, hogy ő féktelen szocialista (Csizmadia Sándornál is csizmadiasándorabb) – már-már aggályt keltően növekedett, midőn elvégre is kezet nyújtottunk egymásnak. Összehozott a közös istenség: a Szép.

A Szép – erről kell még beszélnem. A Szépnek a jelenlegi neve ti. Politzer Erzsike, zsidó vallású szőke lány, aki mostan az ideálom. Végzetes, komor árny nyújtózkodik lelkemre e névtől. Ennek a lánynak a nénjéért, Politzer Margithért halt meg Makai Emil, anélkül, hogy gyerekes és költői félelmében meg is szólította volna. Ki is adott egy verskötetet Margit címmel,61 amiért a hűséges lány kikísérte őt a temetőbe, sőt egy kétségtelenül drága koszorút is küldött neki nehéz illatú tearózsákból. Ez a tearózsaszag lebeg a leány körül.

Mindennek az értelme az, hogy nem ismerem őt, sőt ennek a lehetősége is kizártnak látszik, mert oly egyenesen és büszkén jár, mint egy zerge, amit én akképp ellensúlyozok, hogy még büszkébben és még egyenesebben járok, mint ő. A gondos borotválkozás azonban még mindég domináló pont az életmódomban.

A többi ifjú és leány azonban szeret engemet, és herkulesi alakomat körülrajongja a bohémvilág. Ha nem is feltűnő, de feltétlenül érdekes alak lehetek, s itt mint a modern, dekadens iskola elveinek hirdetője jövök kombinációba. A levegő azonban rossz, s az élet is csak tűrhető. Valahol otthagytam a jókedvemet, és magam sem értem meg már magamat. Mi kellene nekem? Mi hozhatna be abba a rendes kerékvágásba, mely után fellélegzünk, s azt mondjuk, no, most kezdhetünk élni? Mondd, mit gondolsz, te Brennerek legbrennerebbike?

D.

1904

1904. január

Bródy Sándor Csáthnak

PIM, V. 5911/3.

Boríték: ifj. Brenner József

Szabadka

Pb.: Budapest, [1]904. jan[uár] 12.

Ritka egyszerűséggel van megírva, formában, kifejezésben meglepő, a tárgya azonban szegényes.62 Más igen kicsiny genre képet kérek, azt hiszem, jót, sőt föltűnőt kapok öntől. Küldjön, és írja meg, mi az életpályája, kora?

Üdvözlettel,

Bródy

1904. február

Decsy Sándor Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Kegyelmes ifjú Brenner Jézus Mária József íródeáknak, hű szógámnak sajátos kezébe

Szabadka szabad kir. városban a villamos mentén

Tek. Dr. Brenner József ügyvéd úr címén

Pb.: Arad, 904. febr. 17.

Levelet!!! Hamar!!! a levelet

Nagyérd[emű] József kománk!

Ami a sakkot illeti, látom, hogy egy partit elvesztek, azonban ez elősegíti a többi megnyerését. Ecce:

I. 13 Hg8–e7; II. 14 Hf3–e5; III. 10 B4–e1; IV. 7 Fc8–g4.

Amint látom, szörnyen el vagy foglalva. Boldog ember! te! Ha én is el tudnám határozni magam arra, hogy tanuljak (mert pályázatra én is készülök). Hosszú a „Kályhád”? Szeretném elolvasni. Hallod! Küldd fel a Vas[árnapi] Ujság vagy Új Időkbe, hogy elolvashassam.

Jelzem: szörnyű kavargás van itt. Júniban nagy diák atl[étika]-torna versenyt tervezünk. Jó lesz, ha egyengeted az utat. Nem sok a fáradság, ráérsz! Aztán… ö. m. a f. miért nem vagyunk túl az érettségin. Komisz dolog a tanulás. Ha Szabadkán verseny lesz a nyáron, egy banda pajtással én is megjelenek. – Sanyi. –

1 kg puczi [!] a megfelelő kézmozdulatokkal.63

1904. április

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/1.

Ifj. Brenner József névjegyén

Dátum: 1904. IV/12.

Emléksorok Dezsőnek.

Tegnapelőtt vért köptem; siettem orvoshoz, ki megnyugtatott. Mindazonáltal jó étkezés közben is végigborsódzott a hátam a komisz gümők gondolatára; voltam még aznap egy tüdős felolvasáson is. Kénytelen valék 100 névjegyet csináltatni, így a bacilusaim kénytelenek lesznek az ördögnek tervezett átadásommal várni, míg el nem használom névjegyeimet: 100-at, melyekért 200 fillért fizettem. Nincs más hátra, mint hogy föladjam az én „tettet”64 öcsémnek, hogy most már mennyibe került egy névjegy?

Bátyád

1904. május

Csáth Decsy Józsefnek

PIM, V. 6050/2/1.

Képeslap: Barbizoni tájkép

Tek. Decsy József dr.

Topolya

Pb.: Szabadka, 904. máj. 18.

Íme egy kitűnő „barbizoni” tájkép.

Kedves Jóskám! Az írásbelik65 mennek gyönyörűen (!). Holnap latin, óriás apparátussal. (Ma volt a számtan sokszorosított fogalmazványokkal.) – Ölellek, J. (A levelet Deke megkapta.)

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

[1904. május 19.]66

Kedves Józsi,

nagyon köszönöm a szíves levelet és érdeklődést. Az utóbbi azonban, azt hiszem, túlzott; a várakozás is nagyon lelkes és követelő; s a sietség talán épp oly nagy, mint az első hévben megírt levelemből kiáradó. Négyesy csak lehetőségeket, propozíciókat állított elém, melyek semmiképpen sem viselik magukon a pozitív ígéret jellegét.67 Az illusztrációkról ily módon korai lenne a beszéd. Chaucer csak a napokban érkezik meg; a lefordítandó Canterbury Tales pedig oly hosszú, hogy nemcsak e számba sem vehető fenn töltendő időmet, hanem a teljes vakációmat is elfoglalja, s a legszorosb munkát igényeli. Emellett nem mondtam le Childe Harold lefordításáról, egy regény s egy dráma megírásáról sem. Az említett műfordítást csak szeptemberben nyújthatom át Radónak, mikor Grácba utazom, s pár napot töltök Budapesten.

Magamról a következő érdektelenségeket mondhatom. Tegnapelőtt az Akadémiai kávéházban Schmidt Jenőt hallgattam, ki egy igen nehéz s alapos tanulmányokat igénylő témát fejtegetett két órán keresztül. A legérdekesebb s értékesebb ember, kit valaha láttam. Teljesen ősz, nagyon sovány, kiálló pofacsontokkal, előpittyedt ajkakkal. A hangja erős és érces. Ha keményen beszél: mennydörög. Egy okvetetlent, ki ellenvetést tett, a szó szoros értelmében agyonütött. Máskülönben szíves és előzékeny, sőt leereszkedő. A pincérekkel társalog; velem kezet fogott, mint a többi hallgatóival.

Tegnap megnéztem az Egyenlőséget, a múltkor Bizáncot.68 Ma nem ebédeltem, pénzem elfogyván.

Írj, kedvesem, hosszú és humoros levelet. Látod, nekem ez sehogy se megy.

Dezső

1904. szeptember

Id. Brenner József Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1904. szept[ember] 8.

Kedves fiam!

Örülünk, hogy szerencsésen odaértél. Tegnapi leveledet ma reggel megkaptuk.

Ha a [Zene]akadémiába fölvesznek, s biztató kilátással kecsegtetnek, akkor ám maradj amellett; ha azonban azt látod, hogy nem úgy vesznek föl, mintha nagyon örülnének neked, akkor jó lesz más után nézni. De ne feledd, hogy az élet – így is, úgy is – sok csalódással jár, túl sok reményt ne fűzzünk hozzá, de egészen se veszítsünk el minden reményt. Neked, mint egészen szegény fiúnak, csak az lebegjen most szemed előtt, hogy választandó pályád megélhetésedet biztosítsa; úgy fogj bele, mint aki tudja, hogy sehonnan jőni segítésre nincs kilátása az életben. Soha nem fogsz örökölni senkitől semmit; apád szegény, azt tudod; gazdag rokonaid nincsenek. – Neked hát az élet nem élvezetek élvezése, hanem küzdelem a létfenntartásért lesz. Ezzel a tudattal indulj neki az életnek, s bárhova fordulsz is, amerre indultál, ott az legyen a törekvésed, hogy egész ember légy ott azon a helyen.

Ha az orvosi pályához nem érzesz nagy kedvet, akkor ne is gondolj rá. Én abba is beleegyezem, ha akár a tanári, akár a jogi pályára mégy, de amelyiket választod, azt komolyan vedd! Nem lehetetlen ugyan, hogy emellett a zenét is műveld, s az akadémiába is beiratkozz. Hiszen egy év alatt majd elválik, hogy boldogulsz-e az akadémián?! De úgy hiszem, hogy ha a tanári pályát választod, a reáliák nem neked valók. Különben te érzed! A jogi pálya nem nehéz.

A zeneszerzeményeid között, azt hiszem, mindegy, akármelyiket mutatod be. Sokat ne tarts felőlük! Mutass be többet is. Az bizonyos, hogy zsengék, amelyek tele vannak hibákkal. A legnagyobb baj az, hogy első pillanaton elárulják, hogy az összhangzattanból nem sokat tudsz. Ha megvizsgálnak, őszintén mondd meg, hogy mit nem tudsz, s mit tanultál; azzal többre mész, mint ha port akarsz a szemükbe hinteni. Azok azt úgyis észreveszik.

Láthatod, hogy én nem állom útját vágyaidnak; csak jóra vezessenek!

Járj szerencsével; ami áldozat tőlem kitelik, azt én örömmel hozom meg érted, a te dolgod azt jól fölhasználni.

Lacika egyelőre nem jár iskolába, itthon tanul. Alig győzzük visszatartani, hogy neked folyton ne írjon képes levelezőlapokat. Etelka, Dezső már iskoláznak.

Egészségedre ügyelj. Ismerőseinket üdvözöld.

Ölelünk, csókolunk.

Szerető apád

Id. Brenner József, id. Brenner Józsefné, Brenner Dezső és Brenner Etelka Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1904. szeptember 14.

Kedves fiam!

Nagyon, de nagyon megörültem, olvasván, hogy az orvosi pályát választottad. Remélem, hogy kitűnő orvos lesz belőled; ezt ígéri nekem a te istenadta természetes fölfogásod és remélt szorgalmad. Ezenkívül van sok szép pálya, de szebb egy sincs. Nem bohém mesterség, de ideálisabb mégis, mint akármelyik művészfoglalkozás, ha igazán megértjük, s amellett nemes irányú, és mégis inkább biztosítja a megélhetést, mint amazok, amelyek sokat ígérnek az embernek, kivált a fiatalkor szenvedelmes, rózsás szemüvegén keresztül, de rendszerint (99,9999%-nál) megcsalják a benne reménykedőt, s hitvány, keserű kenyeret adnak, mely annál keserűbb, mert az álmok és remények mást mutatnak.

Örülök annak is, hogy – leveledből látom – magad is belátod, hogy a józan, komoly foglalkozás ér annyit, mint az ábrándok szülte vágy légvárak után; mert, ha mást nem nézünk, az is bizonyos, hogy az élet küzdelmében jobban segít, mint a művészkedés, ami még a nagy, nagyon nagy tehetségnek sem szerezte meg mindig sem az elismerést, sem az élet fönntartásához szükségeseket; pedig akárhogy vesszük, ez a legfőbb az életben; mert az az igaz ember, aki létfenntartását maga biztosítja magának; szóval a kenyér és a többi. Ezt a célt tűzte ki a természet is elsősorban az ember elé, hogy az életfenntartást maga csinálja meg.

Ne sajnáld, hogy nem kerülsz a művészek közé. Ugyan mondd, nézz körül a magyar művészek közt! Melyiket irigyled sikerei, kenyere miatt? Pedig nem egy nagy tehetség, nem egy nagy tudású van köztük. Hányat látunk magunk között, akik elvégezték a Zeneakadémiát, s mik most? Órák adásából tengetik életüket, s társadalmi állásuk, tekintélyük milyen? = 0. No! azt hiszem, ezeket nem irigyled! Hát a legnagyobbak, Chopin, Wagner nem nyomorogtak? Mi hasznuk van abban nekik, hogy most már nagyok? – Ha neked adott a sors olyan tehetséget, ami valami, akkor ki fog az bújni magától is, nem kell ahhoz Zeneakadémia, ha pedig nem adott, akkor ne is erőltesd magad, hanem amire elszántad magad; tedd föl magadban, hogy jó orvos akarsz lenni, s aszerint végezd minden dolgodat, s érdeklődésedet ennek a tudománynak kérdéseire tartsd fönn. Szabad azért dilettánsnak lenned, amint apád is az. Mondhatom, hogy nekem sok örömet okoz a muzsika mint szórakozás; merem mondani, hogy többet, mint Maczáknak etc., de csak mint szórakozás.

Azért is örülök, hogy nem lépsz a művészi pályára, mert az az idegeket erős próbára teszi.

Most elmondtam neked ezeket; előbb csak céloztam rá, mert teljesen szabad kezet akartam neked adni pályád megválasztásában, s örülök, hogy így sült el.

Ábrándjaidat hát ne sajnáld, csalókák voltak ezek; majd lesznek szebb és igazabb ábrándjaid is.

Legutolsó leveledben magáról a tényekről, hogy ti. mint történt meg a dolog, részleteket nem írtál, pedig érdekelne a dolog; azért ha időd lesz, meséld el nekünk; valamint új sorodról is írj egyet-mást.

Most helyet hagyok anyikának. Csókol

Apád

Kedves Józsikám!

Nagyon örülök, hogy a szerény hazai küldemény ízlett. Ha valamit esetleg megkívánsz, csak írj, ha csak tehetem, a legnagyobb örömmel csinálom meg és küldöm, tudom, hogy az embernek a távolban ez jólesik. Mindennap emlegetünk, Lacika folyton csak neked szeretne írni levelezőlapot. (Az aranyos Józsa bátyának.) Nagyon örülünk, hogy a szép orvosi pályát választottad. A jó isten sok-sok szerencsét adjon hozzá!

Sokszor ölel Anyika

Kedves Józsi! – Nyúzom a latint, s nagyokat nyögök. – A Náci tanítja az algebrát és geometriát. – A Toncs az irodalmat. No de ez mellékes! Elég az hozzá, hogy ölel, csókol

Öcséd

Több hely nincs az írásra, de azért az új pályához sok szerencsét kívánok, és sokszor csókol

Mádi

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1904. szeptember 16.

Kedves Józsi,

sokáig késtem a válasszal azon egyszerű indoknál fogva, hogy nem volt mit írnom arra a leveledre, melyben semmit sem írtál. Itthon nem történt semmi; a melancholikus nyárból csöpörgős ősz lett, s belőled, az ambiciózus hármasművészből orvos.

Egy csodabús melancholikus szeptember eleji alkonyat volt, mikor a rám nézve is fatális hírt megtudtam. Az égen rózsaszínű és aranyszínű felhők úszkáltak – majdnem olyan sárgák voltak, mint a theám –, mikor Juli69 egy harisnyával s a Lacikával bejött az udvarunkba, lenge járással, Etelka húgom neki nagy cipőiben, s arcán – ez teljesen az övé volt – bájos mélabúval. A Lacika befogta a Julit és lovazott vele, én néztem, amint a szegény germán végigtopogott; később, mikor már eléggé kilógott a nyelve, meginterviewoltam, mint illetékes fórumot, hányadán vagy. Ekkor tudtam meg, hogy orvos lettél. Juli az „Abenddämmerung”-ot70 nézte, s én így feleltem:

„Es ist sehr zu bedauern, dass ein so feinfühlender Artist Arzt ist, oder vielleicht nur ein Arschist.”71

Ezzel véget ért a kihallgatás, Lacika pattogott az ostorral, s Juli nem nézte tovább az „Abenddämmerung”-ot, hanem kipirultan szaladt a kert későn kizöldült utain. Magam pedig a következő gondolatokba mélyedtem:

Nem bolondság volt-e ilyen lépést tenni neked, mely valószínűleg elrontja egész életedet, megzápítja kedvedet, elveszi minden idődet, ambíciódat attól, amihez legtöbb tehetséged van: a zenéhez? Nem okosabb lett volna akár csak találomra beiratkozni valamilyen képző zenedébe, s várni, míg a technikát elsajátítod, s nem üzérkedni, lócsiszárkodni, hasznossági szempontokból cselekedni s kockáztatni azt, hogy a hármasművészből semmi művész légy? Tudom, mi az a robot, azért merek így beszélni; s ismerlek tégedet, azért akarok így szólni. Tanácsolom tehát (fatálisan lépek fel az egykori fogadást tekintve, mely szerint egymást a zülléstől meg kell védenünk), boncolj, izomszövetezz, chemiázz és – urambocsá! – fizikázz, de szimatolj ki minden zugot, s keress magadnak jobb alkalmazást, addig, míg nincs késő. Ezt szilárdul mondom, s attól sem riadok vissza, ha pár nap múlva asszonyi ajkakról hallom, hogy én magamhoz hasonló parvenüvé akarlak tenni, megrontalak, a „becsületes” élet ösvényéről le akarlak terelni, s mit tudom én, mit nem csinálni. Gondolkozz, és írj a kérdésről.

A lipcsei utam elmarad, s erre a szemeszterre Bécsbe megyek minisztériumi engedéllyel, s csak húsvétkor rándulok ki Lipcsébe. Ez és hasonló kellemetlenségek fenekestől felkavarták véremet és epémet, s újra visszadobtak oda, ahol voltam fiatalkorom óta, s ahonnan Nietzschével oly szerencsésen kikászálódtam: a mélabúba, a kandúros világgyűlöletbe s a versírásba. Óriási munkát végzek ugyan most is, de nem a régi kedvvel. Valószínűleg levegőváltozás kell nekem, mert olyan vagyok, hogy egy helyben nem tudok maradni, s amint felmelegszem valahol, már rosszul érzem magamat.

Jelenleg azonban nagy szellemi élvezetben volt részem, amennyiben teljesen megértettem az újraolvasott Peer Gyntet. Ilyenformák kissé vigasztalnak, s ha nem is nagyon, mindenesetre annyira, mint Temunovich Zoltán versei (a Bácskai Hirlapot az utóbbi időben szorgalmasan olvasom, miután honoráriumot nem kaptam tőle), melyek olyan intimek, hogy kis híja, hogy így nem szólanak:

„Közösüljünk, közösüljünk

Nemileg.”

Szabadka tehát még mindig a régi, kár is volna, ha megváltoznék. A hölgyek, az én szajháim, mindég oly álmosak és ki nem festettek, mint azelőtt; a szóbeszédek mindég a meghatározott mederben folynak; a Decsy lányok72 mindég udvarlóktól és új reményektől vannak környezve; én mindég oly befejezetlen, költőien: egy közepén abbamaradt dal vagyok, mint azelőtt; a Lacikát mindég szeretjük és csókoljuk – semmi sem másult meg. Innen tehát érdekeset írni nem lehet. Onnan, ahol te vagy, tán kerül ilyesmi. El is várom a hosszú budapesti referádát, a vallomásokat s a terveket, melyek iránt mérhetetlenül érdeklődöm.

Kosztolányi

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/2.

Levelezőlap: Brenner Dezső úr

Szabadka, Deák ucca 5.

Pb.: Budapest, 904. szept. 17.

1904. IX. 17.

Kedves öcsém!

A nevezett Jebb zsebkönyvre73 neked az első időszakban nincsen szükséged, karácsonykor pedig viszem. Ha mégis kell, üzend; úgy a szennyessel küldöm. Már kikapám az indexem, s orvosnövendék vagyok végleg s igazán. Ma Bella néniéknél voltam egy grand ebéden; valami gazdag Ërtel (’ertli) is ott volt, kinek a gyémántgyűrűjét óhajtottam volna egyetemi tanulmányaim gondtalan folytatása céljából. Pista bácsi azt mondja, néz nekem valami katonaorvosi ösztöndíjat. A folyamodást persze apuskával kell levélileg megbeszélnem. Mikor lészen a szüret.

Ölel, csók[ol] mind[annyitokat]

Józsi

Id. Brenner József, Brenner Dezső és Brenner Etelka Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1904. szeptember 21.

Kedves fiam!

Gall János írt; itt elküldöm neked a levelét,74 ha hozzá mégy, ezzel igazolhatod esetleg kilétedet.

Helyesen teszed, hogy a hegedűt nem akarod elhanyagolni, magam is örülök neki. Ha el is jársz azonban a zenedébe, azt csak akkor tedd, ha amellett nem hanyagolod el fő tanulmányaidat. Most már mindenképpen azon légy, hogy szakmádban kiváló képzettséget szerezz magadnak.

Leveleidből azt látom, hogy még mindig nem szerezted meg magadnak a pályádhoz való higgadtságot, nagyon rapszodikus a gondolatmeneted. Iparkodj, fiam, higgadt és lassú gondolkozású ember lenni. Nem köll sietni mindig; ráérsz! Csak hidegvér! Gondolatban is próbáld utánozni Révészt.

Az idegesség csak rossz szokás; semmi egyéb, sutba kell dobni.

A teával csínján bánj; nem neked való a sok tea, legfőképpen ne igyál mindennap, s ne erőset. Reggelizzél inkább kávét.

Levelemben egyet-mást kérdeztem tőled, de nem feleltél kérdéseimre mindenben, amiből azt következtetem, hogy nem figyelmesen olvastad leveleimet.

Mikor én diák voltam s hazaírtam, magam elé tettem apám levelét, s úgy válaszoltam, hogy ki ne feledjek valamit.

Tegnap oly hideg volt, hogy az ebédlőben meggyújtottuk a kemencét; ma már enyhébb az idő. Neked nem kell-e még melegebb ruha, legfőképpen egy nadrág?

Braun Henrik ma kérte tőlem a címedet. Odaadtam neki. A lapot75 akarja küldeni.

Sándor már szorgoskodik az iskolákban, helyettesít tanítókat, s kilátása van, hogy már fizetést is kap. Lacikát tanítja rendesen, már vagy tíz betűt tud írni-olvasni; de még nem rajong a tanulásért, iskolába nem jár. Hadd játsszék!

Gondolom, hogy tegnapi kártyámat megkaptad, s fehérneműidet az „Express-vállalat” útján küldöd (Mérleg utca 11. sz[ám]); a jövő héten már újra megkapod.

Mindnyájan jól vagyunk, s csókolunk.

Apád

Joó [?] Fercsi meghalt; eladó lesz a hegedűje!

Csókol Dezső

és a 16 éves Mádi

Köszönöm a megemlékezést, kedves bátyám, neked, valamint a többieknek is. Nehéz-e az orvosi pálya? Tudom, sok a dolgod. Jövő héten lesz a szüret.

Sokszor csókol Etelka

1904. október

Id. Brenner József Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Brenner József úrnak, orvosnövendék

IX. Ferenc körút 44. sz. III. 6.

Pb: Szabadka, 904. okt. 2.

Kedves fiam, leveledet megkaptuk. Örülünk, hogy egészséges vagy; vigyázz is magadra most, most, amikor kell. A könyvek beszerzéséről írj, jobb szeretem, ha azok a tudományos könyvek, amik az orvosnak kellenek, megvannak neked, s ne kelljen épp azért menned a közkönyvtárba, mert otthon nincs könyved. Azért járj el úgy, amint írtam; ha kell, majd megvesszük. Ha elmégy Vecsey hangversenyére, írj róla valamit. Budanovits nagymamának okt[óber] 7-én lesz a születésnapja, ne feledd el!

Csókolunk,

Apád

Szabadkán, 1904. okt[óber] 2.

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/153.

Levelezőlap: Ifj. Brenner József orvosnövendéknek

Budapest, Ferenc körút 44. III. 6.

Pb.: Szabadka, 904. okt. 3.

Szabadka, 1904. okt[óber] 2.

Kedves Józsi,

tudatom, hogy szerdán a reggeli vonattal indulok, s tíz óra körül a fővárosba érkezem.

Viszontlátásra

Kosztolányi

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/154.

Bécs, 1904. okt[óber] 8.

Kedves Józsi!

Nincsen gyalázatosabb és hazugabb complot,76 mint a pesszimista csorda. Az élet nem ér semmit, meg kell tanulni meghalni, mondják, ordítják és ugatják, s különös buzgalommal és jókedvvel. Én azonban, látod, hallgatok és tűrök.

Édesem, össze vagyok törve, szétgázolva, megsemmisítve. Olyan szerényen járok, mint egy hordár, anélkül hogy írnék valamit, mert ehhez, ha százszorosan pesszimista is valaki, és ha tízezerszeresen is Schopenhauer vagy Byron, életkedv kell. Nincs senkim. A háziasszonyom jó falatnak gondol, mert látja, hogy van pénzem, s ki lehet fosztani, s beszélget velem néha ímmel-ámmal. Hazám nyelvét nem hallom, s a múltkor, mikor eszembe jutott AranyJános [!], sírva fakadtam az utcán.

Az anyámat s az apámat bálványozom, de félek, hogy elfelejtenek. Írd meg nekik, hogy jól érzem magamat, de írjanak gyakran. A tényállás ti. az, hogy az őrülethez vagyok közel.

Te egyetlen jó emberem, ne hagyj elveszni, hanem írj. Gúnyolj ki, nevess velem vagy rajtam, sajnálj, osztozz a sorsomban, mit én bánom, de írj sokat és mihamarabb. Egyébként Bécshez Döbling közel van.

Kosztolányi Dezső

Wien, VIII. Bezirk Strozzigasse 34. I. Stock 6. u. 7.

Csáth Kosztolányi Dezsőnek

MTA KIK, Ms 4622/104.

Budapest, 1904. okt[óber] 9.

Kedves Barátom!

Írod, hogy össze vagy törve, s meg szándékozol őrülni.

Szórul szóra ugyanez volt az én auspiciumaimnak77 összege is, mikor az első héten fölszármaztam Pestre. – Iszonyú átkunk van nekünk a lelkünkön, nekünk, kikben Brenner-vér csörgedez, s emellett körülölelt a XX. század; csúnyán és rosszul rendezkedtünk be a sok irodalmi étellel, melyet meglehetős nagy kalánnal [!] fogyasztottunk, s te kétszer akkorával legalább, mint én. Olyan a lelkünk – gyermekem –, mint egy mágnestű, mely a villamos viharban s a mennykőcsapások közepette forog-forog veszettül; holott, ha nem lenne annyira mágnes, szépen nyugton maradhatna. Ilyenformán nagyon megszenvedtünk ezektől a villamos viharoktól, s amellett, hogy némely dologban művészesen – és ritkán helyesen – tudunk gondolkodni, az életet sose látjuk meg. Senki se látja soha – vallom én –; de legalább ezek nem gondolnak vele, mi mindig azt hisszük, hogy látjuk, s mindig tudjuk is, hogy rosszul látjuk. És bolondokká leszünk, azokká, felebarátom, aminek – íme – kétségtelen jeleit van szerencséd engem illetőleg megállapítani. Félsz, hogy elfelejtenek!! Írj róla verset, gyermekem, e félelemről. Legyen a vers méla és nagyszerűen tomboló, legyen kétségbeesett… de te ne légy se egyik, se másik, hanem egyszerűen: Dide, a kis Dide. A Dide-be [!], aki a szél fújását produkálja, avagy színdarabot ír: ami nem is olyan nagy különbség – s most, hogy felébresztettem benned az oroszlánt, s piszkálom a mágnestűt, egyébről beszélek.

Azt hiszem, a Jövendőt78 megkaptad már. Iszonyúan meg valék lepetve, s örültem, mikor olvasom a jeles lapot (nagy kényelemben), látva A macskát a te fordításodban, melynek még mikor egy szavát se olvastam, a beosztásról és egyebekről láttam, hogy a te fordításod. Miért nincs a neved; hogyan történt, micsoda disznóság ezt meg nem írni, ki vitte el a fordításokat? Ha valaki lopta, a szerzőséget könnyű lészen igazolni a B[ácskai] H[irlap] megfelelő számával.79 Felszólítalak egyszersmind, hogy a Bal latort küldd el ennek a jó újságnak; itt van a pálya kezdete. Hajrá!

Most már a Childe Haroldot80 is okvetlenül leadd; irodalmi szenzáció lészen itt. Emberem, ha van benned: nem kedv, de valamelyes élet, dolgozz, dolgozz! Azt hiszem, ez a hír jó[l] fogja beigazítani ama mágnestűt, úgy, hogy békében marad.

Írj! Gratulálok versednek szép nyomtatott betűihez, s a fordításhoz, melyet én ismertem meg először, s melyen a dekadenseket ismérni tanulám.

Vecsey Ferencet hallottam; ez a kölyök abszolút csoda. Képzeld el a Lacikát, hogy érti Beethovent, ilyen lehetetlen csoda ez is; a technikakészség káprázatos, hallatlanul káprázatos voltával, mely mint másodrendű csoda szerepel ez esetben.

Isten vagy egyéb hatalmak nevében kérlek, gyorsan írj! Kapod-e az újságot, és dolgozz erősen. Erősen.

Ölellek,

Brenner

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

[1904. október 9. után]

Kedves Józsi!

A Jövendő közlése megörvendeztetett, de egyúttal dühbe is hozott, hogy a nevemet mellőzték, s egyszerűen anonime adták közzé.

Sürgősen keresd fel Bródyt vagy valamilyen inasát, s kérdezd meg, hogyan történhetett ez? Több mint egy éve, hogy felküldtem, mindjárt az első lefordítása után.

Tanácsold, hogy a jövő szám helyreigazításai vagy legalább szerkesztői izenetei között feltétlenül említsék meg a nevemet, s lehetőleg dicsérjenek is meg, mert – (ezt hagyd legvégül) – pört indítok a Jövendő ellen, s irodalmi tolvajlással vádolván, megnyerem. Gyors választ!

Kosztolányi

Kosztolányi Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/155.

Levelezőlap: Brenner Józsefnek

Budapest, Ferenc körút 44. III. 6. (Ungarn)

Pb.: Wien, 14. 10. 04.

Bécs, okt[óber] 14.

Kedves Józsi!

Nagyon rossz napok járnak ma is, s írásra semmi kedvem sincs, még hosszú levelet sem tudok írni. Esdve kérlek azonban, teljesítsd a megbízatásaimat:

1. Bródyhoz menj el a versem érdekében, s rögtön írj, hajlandó-e helyreigazíttatni, vagy sem. Nevem pótolja!

2. Jánosi műfordításait, Leconte de Lisle, Baudelaire-t kérd el Babicstól, [!] ki Aréna út 11. II. 18. alatt lakik (leginkább délután van otthon), s az ő műfordításaival együtt küldd nevemre.

3. Ábrányi Don Juanjának81 2. kötetét vedd meg a lehető legolcsóbban, s az előbbi csomagban szállíttasd hozzám.

4. Az újságra ügyelj, mert nagyon rendetlenül – minden másnap jön.

5. A költségekről adj számlát, s rögtön másnap küldöm postautalványon. De légy takarékos, mert én is szegény vagyok.

Dezső

Kosztolányi Dezső Csáthnak

KLK 230.

[Pb.: 1904. október 15.]

A lapok végtelenül rendetlenül jönnek.

Minden ezután írandó levelet, újságküldeményt a következő címre írj: Desider Kosztolányi, Wien, VII. und VIII. Bezirk. Lerchenfelderstrasse 65. No. Stock. 18. Thür.

Ma már innen írom a levelet.

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/156.

Levelezőlap: Brenner Józsefnek

Budapest, Ferenc körút 44. III. 6. (Ungarn)

Pb.: Wien, 17. 10. 04.

Bécs, 1904. okt[óber] 17.

Új címem: Wien, VII. Lerchenfelderstrasse 65. I. 18.

Kedves Józsi, végtelenül nagy súlyt helyezek arra, hogy a küldemény mihamarabb (Jánosi, Ábrányi, Leconte de Lisle, Baudelaire, Babics-műfordítás és eredeti vers) hozzám kerüljön, mert ha elkésve érkeznek, pl. egy hét múlva, az egész céltalan lenne rám nézve.

A Jövendő ügye vérig bosszant!!

Nem méltó a nevem beléje, és a munkám – igen??

Ki látott ilyen logikát??

Sürgősen keresd fel Bródyt, s beszélj, hacsak lehet, magával. Ha nem, akkor valami „főemberével”, s nyomd meg a hangodat! A jövő számot megvárjuk. Ha ebben sem lesz nyoma a nevemnek, rögtön írok Decsy Jóskának, s pört indítok a lap ellen. Ezt is említsd fel a végső szükséges [!] esetén!!

Szeretném, ha antiquarice82 s lehetőleg csak a második kötetét küldenéd el a Don Juannak, de ha nem lehet, akkor csak szerezd meg úgy is.

Dezső

Csáth Babits Mihálynak

Levelezőlap: Tek. Babics Mihály úrnak

Budapest, Aréna út 11. szám II. 18.

OSZK, Fond III/345/1.

Tisztelt Babics úr!

Nem tudom, a házmesterük átadta-e Önnek az otthagyott értesítésemet? Itt újra kérem Önt: szíveskedjék a Jánosi-féle műford[ítást], Baudelaire, Leconte de Lisle műveit, mely Kosztolányi szerint Önnél van, és ezek mellett az ön műfordításait is lakásomra (Ferenc körút 44. III. 6.) eljuttatni, lehetőleg gyorsan. Én azokat haladéktalanul Bécsbe küldöm Kosztolányinak, aki már türelmetlenül várja azokat.

Üdvözlettel,

Brenner

B[uda]pest, 1904. X. 17.

Csáth Brenner Lászlónak

PIM, V. 5948/4/1.

Képeslap (Irrlicht „Lidércfény”): Brenner Laci

Szabadka, Deák ucca 5.

Pb.: 904. okt. 17.

ÉDES KISBÁTYÁM!

Ölel, csókol a bátyád eme lev[elező]l[ap] útján, és kérdezi, hogy vagy? Eszel-e sok húst? Ha ezt nem teszed, nem küld több levelezőlapot neked. Légy kövér, kisöcsém, mint egy malac, mire hazamék, hogy sok (piros) hely legyen a képeden nekem.

JÓZSI

Id. Brenner József Csáthnak

Magántulajdon.

„Brenner József ügyvéd Szabadkán” levélpapíron.

Szabadka, 1904. okt[óber] 26.

Kedves fiam!

Leveled megjött. Örülünk, hogy jól érzed magad. Azon az estén, amikor vendégeink voltak, akik reggel 3-ig mulattak, sokat emlegettünk.

A kémia miatt majd a kaszinó nevében kell írnom, mert sem Árpád, sem Dezső, Mádi nem tagjai a társulatnak. Próbáld meg a mellékelt lappal megvásárolni.83

A fehérneműdet remélhetőleg megkaptad. A kuffer kulcsát, melyet fölküldöttünk, Sztrókayval küldd haza.

Jó-e a ruha?

Ha van még pénzed a küldöttből, vedd meg Ruzsicskánál a Paters 9. és 10. számait (Beethoven összes szimfóniái négy kézre), de csak akkor, ha legalább 25%-ot ad, úgy hiszem, ad többet is. Sztrókayt kérd meg, hogy hozza haza ezt is.

Havi pénzt majd 31-én küldök, 1-jén megkapod.

Erősen készülnek itt a főispán beiktatására.

Sándor állást kapott havi 30 forint fizetéssel, trachomás gyerekek tanítója.

Kérlek, édes fiam, hogy a leveleid külalakjára egy kissé több gondot fordíts; nem szép az, és nem méltó hozzád, hogy tele vannak malacokkal és törlésekkel. De nem is nagy tiszteletet mutatunk az iránt, akihez levelünket intézzük, ha a levélnek úgy belső tartalmára, mint a külső alakjára nem fordítunk gondot. Ezt a figyelmeztetésemet gondjaidra bízom, mindenképpen azt óhajtom, hogy kifogás nélküli légy. Azért ne feledd, és ne nézd le azokat a tanácsokat, amiket apádtól kapsz; nem fogod megbánni soha.

Anyika kérdi, hogy jó volt-e a kalács? Mondhatom, hogy ha arról van szó, hogy neked küldeni kell valamit, akkor félretesz mindent, és süt keményen és készít, csak hogy jó legyen minden.

Jól fog esni neki, ha gondosságát elismered és megköszönöd.

Ölelünk,

szerető apád

Még egyet! A nekem címzett leveleknél elengedem a „dr.”, a „tek.” és „úrnak” címeket, de a keresztnevemet írd ki, mert más hasonnevű is van, mint tudod, a városban.

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/3.

[1904. október 27. előtt]

Kedves Dezső öcsém.

Sztrókay kolléga úr egy csomó orvosi könyvet visz haza, melyeket kérlek, fogadj védőszárnyaid alá. Alkudd ki Krécsyvel a bekötésüket, és gyorsan csináltasd meg, hogy Sztrókay kolléga is egy hét múlva visszaszármaztathassa nekem Pestre. Az összekötött (négy kötésnyi) atlaszok sötétzöld vászonba kerüljenek, ígyen:

A hátukon ennyi: TOLDT. I. (II., III., IV. stb.), amint ezt az illető könyveken ceruzával fölírva látod. E könyveknek piros vágást csináltass. Ellenben az Anatómia alapvonalai című könyv kiállítása ez lészen:

Ha lehet, a címet egy sorba nyomják az összes könyveknél vakon.84 A kötés itt is ugyanaz. Ne iskolakötést használjanak, ezt mondd meg.

Minden könyvnek csináld meg tiszta papirosra ceruzával a címlapját, fölírásait, és úgy vidd a könyvkötőhöz.

Alkudd ki jó[l] az árát, s beszéld meg Apuskával. Lehetőleg Krécsynél csináltasd.

Köszönöm a szívességedet.

Csókol

Józsi bátyád

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/4.

Levelezőlap: Brenner Dezső gimnazistadiák

Szabadka, VI., Deák utca 5. I. em. 1. ajtó

Pb.: Budapest, 904. okt. 28.

B[u]d[a]p[e]st, 1904. X/27.

Kedves Öcsém!

Ma reggel jutott eszembe, hogy a német bonctani atlaszokra, melyeket négy csomóban összekötve Sztrókay elvitt Szabadkára, nem írtam rá a kötetszámokat. Ezért utólag kell megmondanom, hogy az I. fölírású lesz az a csomó, melynek tetején ez van: Die Gegenden des menschliches Körpers. – II.: a Die Muskellehre. – III.: a Die Gefässlehre. – IV.: a Die Nervenlehre.

Ha köttetni adtad már, világosítsd fel a könyvkereskedőt, azaz a kötőt.

Szervusz, ölel

Józsi

Lacit sokszor csókold meg.

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

Bécs, 1904. október 31.

Kedves Józsi!

Ismét nem az a hosszú levél, melyet vársz! Ismét egy késő, rimánkodó irka!

A Childe Haroldot befejeztem. Három éjszakán nem aludtam, hogy letisztázhassam. A könyvkötő az utolsó pillanatban, vasárnap reggel 9 órakor kötötte be, s 10 órakor már postára kellett adnom, hogy le ne késsék, s másnap B[uda]pesten legyen.85

Szabó Batancs István nevére címeztem, hogy ő átadja Vargha Gyulának. Mindenki előtt el akartam titkolni, teelőled is!

Az óriási sietségben azonban elfelejtettem beletenni a jeligés levelet!! Szabónak rögtön sürgönyöztem, hogy állítson ki egyet „Felleg” jeligével, tegyen bele egy sima névkártyát, írja fel erre a nevemet, lakásomat. (A pályázat szerzője: Kosztolányi Dezső bölcsészethallgató. Lakása Szabadka: főgimnázium), s így adja át a titkárnak.

Félek, hogy Szabó elhamarkodta a dolgot!

Keresd fel rögtön a lakásán (VIII. ker[ület] Baross utca 36. III. 27.), s kérdezd meg, úgy cselekedett-e. Aztán haladék nélkül értesíts a dologról.

Arról van szó, hogy hiába adtam be a munkát, vagy nem.

Ha Szabó elfelejtette volna utasításaimat követni, vagy elértette volna azokat, rögtön állítsd ki te a jeligés levelet, s vágtass (ha előadásod is van) akár bérkocsin is Vargha Gyulának lakására (II. kerület, Mész utca 6. szám), vagy keresd fel a hivatalában, vagy ott, ahol található, s mondd meg neki, hogy a levél tévedésből lemaradt, s a szerző megbízásából adod át. A munka azonosságának megállapítására tudatta veled a pályázat szerzője, hogy 601 lapos, calico-vászonkötésbe van bekötve, s anthracén tentával van írva.

Az eljárással ne késkedj [!], mert két-három nap múlva már diszkvalifikálhatják a művet.

Szolgálataidért fogadd rokoni és baráti köszönetemet. Esetleg sürgönyileg értesíts.

Dezső

(A jeligés levelet le kell pecsételni!)

1904. november

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

[1904. október 31. és november 4. között]86

Kedves Józsi,

sokáig halasztgattam a levélírást, s most is szeretnék megmenekülni tőle. De itt is habozok, mint mindenütt. Vágynék életem legválságosabb – igen, legtöbb volt benne a válság! – részének emléket emelni, másrészt azonban félek még gondolatban is ismételni a köd, a tapogatódzás korszakát, úgy, ahogy rossz álmainktól félünk. S a félelemre legalaposabb okom az, hogy e periódusból még nem vánszorogtam ki teljesen!

Nemcsak a jó emberektől való elszakadás szántott bele a lelkembe: ez mindennek az alapja, de nem ez minden! A legirtózatosabb, ami velem történt, az, hogy a lelkem tört ízzé-porrá. A nagyváros által létrehozott változás mindenemet, amit eddig gyűjtöttem, megsemmisítette, a könyveket, melyekre esküdtem, értéktelenné süllyesztette szememben, s magamat pedig a születő világok chaoszához hasonló zűrzavarok edényébe tett. Hol az életkedv, az energia, a vaserély, melyről oly híres voltam barátaim körében? Órák hosszat elülök s bámulok a levegőbe, mint az agyalágyult. Ma már jól eszem, de mikor megérkeztem, hetekig nem volt étvágyam. S ó, nem volt egy ember, kivel szóba állhattam volna!!

Gyökerestől felfordultam. A magyar nép alap jellemvonása most tűnik szemembe. Most értem meg, hogy olyan emberek, mint Szabó, Juhász, Boromisza nem általános emberek, hanem magyarok. Most érzem, hogy a mi kis hírlapirodalmunk a maga családias alakjaival, polemizáló vezércikkeivel, croquis-jaival, melyek minden kozmopolita szenvelgések ellenére olyannyira magyarok, nem mindenütt feltalálható javak, hanem a szülőföld édes gyümölcsei. Most érzem, hogy magyar vagyok. Ez azonban nem fog megakadályozni abban, hogy a jövőben hasonló hévvel szidjam az emberi gyengeségen nyugvó, szükségképpen létező patriotizmus kedves hibájának üzleti felverőit s hűhós utcaszögleti szónokait és költőit.

A költészet jelenleg pihen bennem. A genie-k életében vannak züllési korszakok, mikor duhaj részegeskedésekbe fojtják el a kitörni vágyó gyér anyagot: ha valami vagyok, most érem e kort, az ásítás, naplopás és tenni nem tudás rémletes idejét. Embert keresek, és nem találok. A lengyelek s oroszok még a legszívesbek […]. Hol vannak a Szabók, a hosszú uzsonnák, hol van itt a Decsyék templomszerű, fehér lakása?

De csend! Nem tudom, mire jó e kor. Hátha épp most növök naggyá, hátha épp most fejlődöm. Lakótársam játssza a Träumereit:87 s én gondolkozom, de nem írok. Olyan finom az érzésem, hogy tollat, papírt nem bír elviselni, hanem kiszáll a kék égbe, mint a pára, és – bizony így van! – szertefoszlik. Most jön a Kreutzer-szonáta,88 a Legenda Wieniawskitól, s más sok. Az osztrák mívelt, intelligens fickó, s legalábbis játszik úgy, mint te. De én hogy játszom az én hangszeremen?!! Iszonyat!!!

Csókollak tégedet és minden valamirevaló becsületes embert. Kérlek, írj sokat (a naponta küldött újságok szélére is).

Dezső

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

Bécs, 1904. november 6.

Kedves Józsi,

egy postautalványon s egy levelezőlapon kértelek téged, a barátaimat, hogy tudakozzátok meg körmönfontan s feltűnés nélkül, tett-e a titkár a beérkezett pályázatokról s főleg a döntés idejéről s a bírálóbizottságról valami kijelentést.89 A dolog érdekel, bár kevés reményem van arra, hogy nyerjek.

Kérlek újra, járj el a dologban! Ha a titkárhoz fordultok, semmi esetre se olyan tudakozza meg a terminust, kit látott már, mert ez szemet szúrna, s könnyen felkeltené a kíváncsiságot a pályázat szerzője iránt, hanem valami indifferens egyén, pl. Sztrókay vagy más. Újságmargói híradásaidat várom, Sztrókayt köszöntetem.

Dezső

Kosztolányi Dezső Csáthnak

KLK 249.

[1904. november 9.]

Kedves Józsi,

a legkomolyabban felszólítalak, hogy minden újságszéli közleményt szüntess be. A rendőrség ma megidézett, kérdőre vont, kitől kapom a lapokat, s elém tette a lefoglaltakat, többek között az okt[óber] 10-it, melyben Mérayról szólsz. Be kellett vallanom az igazságot, mert a komoly ügy fonalait nem tanácsos tovább is bonyolítani. Büntetést fogsz fizetni! Rögtön fordulj édesapádhoz, s vedd figyelembe előbbi sürgős, igen komoly intelmemet.

A törvényszéknél mondd az igazságot: hogy nem ismerted a tilalmat, s hogy szegény diák vagy.90

Dezső

Kosztolányi Dezső Csáthnak

KLK 251.

[1904. november 12.]

Kedves Józsi,

leveledet megkaptam, de késve válaszolhatok csak. A kihallgatás nem a rendőrségnél, hanem a financoknál [!] volt, hol pusztán a nevedet s lakásodat mondtam meg, s [?] semmi más kijelentést nem tettem. A finánc, akivel beszéltem, megidézésről beszélt, s 2 korona 10 fillér pénzbüntetésről. Az ez ügybeni eljárást nem ismerem, de azt hiszem, minden számért, melyet elfogtak, külön büntetésdíj fizetendő.

Ami a másik kérdést illeti, a pénzbírság megosztásáról, illetőleg megfelezéséről, az ezen leveled előtt feladott hosszabb írásom után fölösleges beszélnünk: az első pillanattól fogva természetesnek találtam, hogy a felszólításomra írt újságlevelekért fizetendő büntetés […] felét magamra vállalom. A tudósításokat a bíráló bizottságról s a pályázati díjak kiosztási idejéről elvárom.

Dezső

Csáth Decsy Józsefnek

PIM, V. 6050/2/2.

Képeslap: Budapest Kir. Operaház – K. Opernhaus

Tek. Decsy József dr. ügyvéd úrnak

Topolyán, Bács megyében

Pb.: Budapest, 904. nov. 12.

Kedves Jóska!

Néhai Bácskai Bicskánk91 számára írt tudományos lírádat a Borsszem Jankónak adtuk,92 hogy kárba ne vesszen. Ez iránt, azt hiszem, azért sincs kifogásod, mert jelentek meg már itt hasonló dolgaid. Sztrókay magával Ágaival beszélt, ki azt mondotta, hogy közli. – Mikor jössz Pestre zongorát vásárolni? Ha jössz, hozzám szállj, és tudósíts a jövetelről.

Ölel, csókol

öcséd, Brenner Józsi

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/157.

Levelezőlap: Herrn Koloman Sztrokay

Budapest, Ferenc körút 44. III. 6. (Ungarn)

Pb.: Wien, 17. 11. 04.

Kedves Józsi, felháborodottan írom e sorokat. Felszólításom ellenére most is használod a barna93 bélyegeket. Ez részedről kellemes lehet, az én szempontomból azonban végtelenül nem az, amennyiben 6 fillért kell minden egyes számért fizetni. Így elfizettem már több mint 2 koronát. Ha kedved van elküldeni ezt, s a jövő költségeket is, rajta, ragasztgass tovább is barna bélyegeket!

Pályázatomról semmi hír sincs? Semmi budapesti pletyka? Az Új Idők jövőt jósol nekem,94 Elefánt95 sajnál. („Kedves kis fiú voltam” szerinte. Hírforrás: Juhász.) Ó, de, de jó lenne köztetek lenni. Levelet várok.

Dezső

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

[1904. november 22.]96

Kedves Józsi,

leveledet vettem. Az ezerféle kellemetlenségek közül először a legnagyobbról számolok be. – A bécsi „Financ Bezirk Direction”-tól97 tegnap idézést kaptam arra a tárgyalásra, melyen ügyedet végérvényesen elintézték. Az egész dolog jelentéktelen, s fölösleges volt minden aggodalmunk. Mindössze két számot fogtak el, s így a büntetés nem lesz több, mint 4 korona. – Ami a Budapesti Naplót illeti, kérlek, vállald el a küldését, s ha később nem is, december és január hó azon részére, melyet Bécsben töltök már. A karácsonyi szünidő u[gyan]i[s] itten is több mint egy hó: bolondság, pénzpazarlás volna haza nem utaznom. Azután a kiadóhivatalban rendelem majd meg. A Jövendő, bár kedd este van, már egyáltalában nem jött, úgy látszik, nem tettél rá elegendő bélyeget, s egyszerűen félrevetették. Rögtön vásárold meg a költségemre, s kellően felszerelve juttasd el hozzám. Esedezem ezenkívül, hogy ne hanyagolj el, mert oly életszakot élek, melyben a közelállók támogatására legnagyobb szükségem van. Ha van valami érdekesebb a heti lapokban, küldd azokat is.

Mi hír a pályázatomról? A Nap98 vasárnapi számát küldd el saját költségemre. Lehetőleg a […]bbet!!

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

Bécs, 1904. november 24.

Kedves Józsi,

nagyon fáj, hogy nem vetted komolyan a kérésemet; végre is engemet is éppen úgy bántott az újságügy, mint tégedet, s ha tán fizetésre kerül a dolog, én is éppúgy kinyitom az erszényemet, mint te, de azt hiszem, hogy nem ez a helyes eszköz arra, hogy haragunk, duzzogásunk tudtára adjuk másnak. Kérlek újra, küldd haladéktalan a Jövendőt, s ne feledkezz meg írni nekem. A pályázatomról minden tudottat foglalj össze. S most – még egy megbízással látlak el.

A Childe Haroldot Mikes Lajos is lefordította. Igen kíváncsi vagyok ez ember tehetségére, de jelenleg nincs nálam Byron Káinja, melyet az ő fordításában bírunk, s a „Magyar Könyvtárban” jelentetett meg. Esedezem, vedd meg a füzetet, s szintén haladéktalanul (keresztkötéssel) juttasd a címemre, írd meg azt is, kívánod-e, hogy a költséget postautalványon elküldjem. Ismételve az előzőket, csókollak

Dezső

Leveledet hazajövet vettem. Rögtön küldd a Jövendőt, és írj.

A második szemesztert Bécsben töltöm: az egyetem kitűnő!!

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/158.

Levelezőlap: Herrn Koloman Sztrokay

Budapest, Ferenc körút 44. III. 6. (Ungarn)

Pb.: Wien, 27. 11. 04.

Kosztolányi

Bécs, 1904. nov[ember]

Kedves Józsi, leveled vétele után sietek rögtön válaszolni neked. Tudatom, hogy tavaly, bár jó egy hónapot töltöttünk el távol Budapesttől, hűségesen felküldöttük a teljes házbért. Ami a dolgotokat illeti, nem avatkozom bele; de tanácsolom, hogy ne hagyjátok ott a tágas és világos, olcsó lakást. Ha nekem olyan szobám lehetne!

A Káin feltétlenül megvan a magyar könyvtárban; legalább tavaly megkaptam, most is előttem van elrongyolódott címlapja. Drámai költemény, helyesebben Byron-féle misztérium. Nem Mikes, hanem Byron neve alatt keressétek! E két nevet különben sem szabad összetéveszteni: Mikes és Byron!

A Childe Harold megbukik, csúfosabban, mint Reviczky Jóbja.99 Erről és más dolgokról levelet írok. Előre megjegyzem azonban, haza nem megyek: az egyetem elámított (machte mich verblüfft). Nyitva van a szám.

Dezső

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon és MTA KIK, Ms 4621/33/2.

Bécs, 1904. november 27.

Kedves Józsi,

sietve írom e sorokat, hogy még életben találjalak velök. A háziasszonyom ma estefelé nevetve és kárörvendve hozta be a bécsi lapokat, s mutogatta, hogy a magyar diákok sem különbek, mint az innsbruckiak.100 Tehát a rendőrség káposztavágást rendezett az egyetemi polgárok között. A diákok oldalbordákkal és nyakcsigolyákkal verték le a rendőrbiztosok sapkáját, s egy túlzó ifjú, miután egy rendőri kard porba gurította fejét, saját fejével, mint egy összenyomott paradicsommal, dobta meg a nagy talpú héroszt. Az erkélyről keményen, magyarosan ordítottatok… Ó, édes magyarok!101

Ez a magyar nép, a maga született vakságában és túlzó féktelenségében! Elfog a fajszeretet, s majdnem átdőlök a Lajtán, hogy hozzátok essek, s lehajtsam sokat sajgó fejemet egy becsületes, széles magyar mellre, mint egy bő terű ottománra. Oly hangulatos e mai este, hogy elérzékenyedek, s majdnem könnyek jönnek a szemembe. A hangulathoz legalábbis minden tényező megvan: a szobám nincs befűtve, úgyhogy gémberedő ujjakkal, görcsösen kapaszkodom a tollamba, mély szimbólumául annak, hogy egyedüli reményem az írás, az életóceán fekete habjain az a fatális szalmaszál, melyhez a vízbefúló tapasztja ingó életét; s másik hangulati motívum az, hogy egészen magam vagyok, késő délután van, az ünnepesti előérzetek bús melancholiájával, s a kutya sem törődik velem. Megdögölhetnék, felfordulhatnék, a rendőrség hidegen venné fel a halotti jegyzőkönyvet… Szóval egészen hangulatos délután van, mely álmos szürkeségével a hazámra s a kedveseimre (Geliebte) emlékeztet. S még egy dolog: szemben velem egy magán-korcsolyapálya mulatói vígan karcolják a jeget, s a pálya fölött égő tíz ívlámpás fényében jól láthatom a könnyelmű csoportot. Mikor hazajöttem, hallottam a korcsolyacsörgést, szagoltam a bundaszag zúzmarás frissességét, amely eszembe hozta egész fiatalságomat, a gyors kávézásokat, a jégpályára való szaladást, a hazatérést, s a hebehurgya lecketanulást. (Csak a múlt ne volna, nem fájna most az én szegény fejem!)

A derék magyarokról volt szó, kik kiabálnak szépséges nyelvükön, s vért folyatnak Budapest utcáira. Azért lep meg ez a jelenség, s azért szögez le most úgy, mert nemrégiben láttam itt egy osztrák tüntetést.102 Mily rosszul ment ez, uramisten, szánalom volt nézni. Lueger ellen tüntettek, gondosan intézték (veranstalten), s idejekorán kereket oldottak, gyáván dacolva a rendőrökkel és a tűzoltókkal, kik vízzel locsolták őket. Mily katabázis volt ez: ügyszerűen agyonázott suhancok, vékony combokhoz tapadó silány, lucskos nadrágok, hosszú, elharapott, a kabát zsebébe kiáltott „pfuj” kiáltások, és sok víz, víz, víz, íme, ez Bécs tüntetése. Budapesten azonban vér folyik, és koponyák repednek.

Csöppet sem lelkesülök e különben épületes dolgokon, de bizony, ha pártatlanul ítélek, csak sovinisztává kell lennem. Ez a nép nem tud más nyelvet, mint magyart: ne is tanuljon másikat, szebb úgy sincs ennél. Másodsorban ez a nép önálló, ázsiai, senkivel és semmivel össze nem hasonlítható. Van lelke és humora. Az itteninek azonban nincs. És még ők mernek reánk rivallni. Még néhány nyavalyás has- és májbajos bécsi professzor mer órái alatt (az én jelenlétemben) reánk förmedezni.

Le kell tenni minden szédelgésről, s Arany János és Petőfi Sándor nyomába kell lépni! Becsületes magyarokká kell lennünk! Mindegyiküknek, kivétel nélkül, de főleg azoknak, akik tollat forgatnak. Ibsen prózai írásaiban hevesen védelmezi az okos írói patriotizmust.

Hagyjuk azonban ezt! Ibsen, Stendhal, Carlyle, de főleg Byron, kinek Childe Haroldját csak most élvezem igazán, a legkedvesebb költőim. A Rouge et Noirt s a Madame Bovaryt103 újraolvasom. Kerítsd meg magyar vagy német fordításban, s feltétlenül olvasd el; az, aki e két dolgot nem ismeri, nem tudja, mi a regény és a művészet. Olvasd el figyelve, ne mint élvezeti iparcikket, s főleg ne nyeld, mint cukrászsüteményt. A magam tapasztalatából beszélek.

[…]104

A művészet vidám, de mégiscsak nagyon komoly. Istenem, mi legyen komoly, ha a művészet nem az? Ki legyen őszinte és nagy, ha a művész nem, ki legyen logikus, ha az író nem? Semmi sincs ok nélkül itt. A Vörös és fekete minden betűje szükséges és lélekfejlesztés, a regény egyedüli nagy célja, oly eleven, mint a Hamleté. Ez nagyon megszívlelendő állítás, ha nagyon elcsépeltnek látszik.

1904. december

Csáth Id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/1.

Levelezőlap: Brenner József doktor ügyvéd úrnak

Szabadka, Deák utca öt

Pb.: Budapest, 904. dec. 1.

B[uda]p[est], XII. 1.

Kedves Apám!

Először arra kérlek, hogy köszönd meg a nevemben anyikának a kitűnő diós béleseket, melyeknek finomságát (merthogy gyorsan fogyasztom) tudom méltányolni.

A lakást fölmondottuk. Én nagyon készülök a 13-án végbemenendő kollokviumra; valószínű így, hogy 20-án otthon leendek.

Lacikának izenem, hogy tanuljon németül, Dezsőnek, hogy geometriául, Etelkának, hogy zongorázzon taktusra, és ne sikkassza el a pontokat, szüneteket és trillákat; Julinak, hogy keljen korán, s végre neked meg anyikának, hogy a IX. szimfóniát zongorázzátok sokat, és közben gondoljatok rám.

Kezeteket csókolja

József

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/159.

Levelezőlap: Herrn Koloman Sztrokay

Budapest, Ferenc körút 44. III. 6. ajtó (Ungarn)

Pb.: Wien, 02. 12. 04.

Kosztolányi, Lerchenfelderstrasse 65. I. 18.

Kedves Józsi, a legnagyobb elkeseredettségemben fordulok hozzád, s szeretnék egyszerre szemrehányó és bocsánatkérő hangon beszélni. A legkomolyabban felszólítalak, ne ragassz sohasem barna bélyeget az újságokra, mert azt itt érvénytelennek minősítik, s a Jövendő küldésekor mindég méresd meg a lapot egy tőzsdében,105 és kérdezd meg, mennyi bélyeg kell reája. Nem sokáig kellemetlenkedek neked, de addig is, míg megrendelem A Napot a szerkesztőségben, esedezem, pontosan küldd a Jövendővel együtt. A múltkori számokért 20 kr[ajcár] büntetést fizettem.

Holnapra újra meg vagyok idézve: ez a dolog is belekerül 1 koronámba. Kérlek, a lap előfizetési árát kölcsönözd decemberre, mert jelenleg itt semmi pénzem sincs, s előreláthatólag még sok pénz szükséges a posta kielégítésére.

Ifj. Kosztolányi Árpád és többek Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Brenner József orvosnövendék

Budapest, IX. Ferenc körút 44. III. em. 6.

Pb.: Szabadka, 904. dec. 4.

Az itt lévők üdvözölnek. XII/3.

Árpád bácsi Apuska Igalitsné

Anyika Dezső Lálika néni

Lujza néni Etelka Anta

Wéber Jozefa Dr. Igalits

Hofbauer Andorné […] Bandi

A Csokonay [!] Overture-t106 tanuljuk. Dezső

Szabados néni Dezső bátyád Dr. Schnier

Scultéty Jánosné Czerbehner

Rózi néni Scherer J.

Csókol Grószi Szervusz! Gózsi bácsi

Mariska Rafajlovits Milos

Sz. Béla Margit Ilonka

Pepi Laci Eötvös Ferenc

Jóska P. Ilonka

Milassin János Boci

Árpi […]

Brenner Józsefné Hofbauer Aurélia Csáthnak

Magántulajdon.

Zárt levelezőlap: Tek. Brenner Jozsef orvos növendék

Budapesten, Ferencz körut 44. III. emelet

Pb.: Szabadka, 904. dec. 7.

Kedves Jozsikám!

Igen szepen kozonom hogy rolam meg emlekeztel e pen vacsorhoz kerültunk mikor a kozonto meg erkezett

nagyon jol mulatunk sokan majd mind sokas szerint másnap megint folatuk ujsagot nem irok majd ha haza jösz majd meg leszel lepve mi fog […] Bellával már […] megy azon talan már tudod.

isten veled szamtalan csokol

Groszi

sobaton 3/12 1904

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 4621/138.

[1904. december eleje]107

Kedves Józsi!

Az öcsémtől kaptam egy levelet, mely nekem végtelen sok örömet szerzett. Tele van édes dolgokkal, amelyek a mostani érzelmi világomban egy kis francia forradalmat rendeztek, s nyárspolgárrá tettek. Talán éppen azért, mert itt még az erkölcs játssza a főszerepet, s én testestől-lelkestől morál-ember vagyok: örökös lelkifurdalásban, átalakulási vágyásban élő töredék, kinek semmi ítélőképessége és önállósága nincs, s csak érezni tud, és gondolkozni képtelen. (Hiába írja az Új Idők: „Nagy elme hömpölygeti hatalmas gondolatfolyamát, amely mintha megolvasztott érc volna” stb. stb.)108

Végtelen sajnálom, hogy elveszett a hosszú levél, melyben elég jól elemeztem magamat. Minthogy még van terem, megpróbálom a levelet kivonatolni. (Nehéz magyarul írni!)

Első lap: Címe: a szerencsétlen ember, ki egyensúlytalan kalimpál az ég és föld között (képzeletben), s tulajdonképpen sem az égben, sem a földön nincs. Ítélőképesség-hiány.

Második lap: Címe: a pesszimista gyorsíró, vagy az ambíció vitustánca, melyben a szerző kíméletlenül elemzi családi viszonyait, s megállapítja, hogy Durchschnittmensch109 (ó, Übermensch!110). A lombfűrész és az enyv e fejezetben nagy szerepet játszik.

Harmadik lap: A leláncolt Prométheusz. Legifjabb kori emlékek. Érzelemorkán. Beteges hajlamok a költészethez, nehéz lélekzés, emberkerülés és philosophia. Vallási őrjöngés. December ködös reggelein rorátéra111 járás. Első szerelem.

Negyedik lap: A versíró első kudarcai. Óriási embergyűlölet s végtelenül finom analízis. Eltávolodás a világtól, s a néző első hebegése. Itt megemlékeztem egy tavaszi reggelről, midőn mosdani akartam, és nem bírtam, mert a nap besütött a tálamba, s oly beszélő vágy és végtelen gyönyör fogott el, hogy egész nap csipásan járkáltam, és (természetesen csipásan) szívtam az orgonaillatot.

Ötödik lap: Fokozottabb mértékben való embergyűlölet. Önképzőkör. Első sikerek. És a második szerelem.

Hatodik lap: Ismét a második szerelem.

Hetedik lap: Waterloo.112 Határozatlanság, magasabb aerába való lendülés. Budapest és a budapesti barátok.

Hetedik lap: Dekadencia, üresség, műfordítás és Reissék.113

Nyolcadik nap: Kérdőjelek.

Eddig szól a levél. Ilyen levelet nem mindennap írok, a fölséges látás egy pillanata kell, hogy létrejöhessen ez.

Az élet azonban otthon, kimondhatjuk, királyian szép. Tele mélységekkel és kérdőjelekkel, melyeknek van megoldásuk, nem mint az enyémeknek: egy csók, kézsimogatás és stb. stb. A jó Jenő bácsi a Grószi mulatságán114 nem volt jelen. Otthagyta a társaságot, s azt mondta, mulassatok, gyerekek, én ma helyettetek dolgozom. Mily pokoli és örvényes gondolat! Mily szent önfeláldozás! Sulla, mikor leköszönt a diktátorságról, nem követett ily hőstettet, nem volt oly harmónia lelkében, mint a vajszívű patikáriuséban, mikor a decemberi alkonyatban egy tágas falusi szekéren a kis gyógytár felé hajtatott.

Ó, bár sohasem kellene itthagyni az ilyen embereket!

Most Schillerrel foglalkozom. Az ő elve, philosophiája, amennyire egy költőnek lehet gondolatrendszere, a szeretet. Az enyém is az. A szeretet kéjence és kurafija vagyok. Nagyon sok emberanyag és jóságos, puha szív kell nekem, hogy az életem szobrát kifaraghassam. Vén, gyönge szobrász!

Még egyet: Anna Ritter. Hörerin.115 Sápadt, fejfájós, könyvtárba járó osztrák lány, aki lelökte a kabátját, mikor mellettem ült, hogy megismerkedhessünk. Két szót beszéltem vele. A német verseim (otthon megmutatom) bámulatosan jók, s a német fiúknak is tetszenek.

Ó, Ritter Anna, enyv, lombfűrész és élet!

Kosztolányi

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/5.

Levelezőlap: Brenner D. gimnazista

Szabadka, Deák utca

Pb.: Budapest, [1]904. dec[ember] 6.

Kedves Öcsém!

Az Iparművészeti Múzeumban vagyok most; nézem a nagyszerű kiállítást, s amelyről a B[ácskai] H[irlap]nak szóló cikkemet116 a péntekre írandó levelemben melléklem. Ezt szombaton 2 óráig juttasd el.

A népszerű vigadói hangversenyen vasárnap játszom. Most vettem egy vonót 12 koronáért.

Azonban a Mikulás nem hozá még el a Grószi névnapi csemegéjéből a jogos részt??

Itt a kiállításon gyönyörű gyerekjátékok vagynak; mind szeretném elküldeni a kisbátyának, különösen szépek az írópadocskák.

Írjál, fiú. 15-étől kezdve Baross utca 52. alatt lakom.

Ölellek,

B. J.

Brenner Józsefné Hofbauer Aurélia Csáthnak

PIM, V. 5955/13.

[1904. december eleje?]117

Kedves Jozsikám

it küldök ozsonát vagy vacsorát igy ream kondolsz ha elfogyaztod

csokol Groszi

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/6.

Levelezőlap: Brenner Dezső gimnazistadeák

Szabadka, Deák ucca

Pb.: Budapest, 904. dec. 12.

Kedves Dezső!

Tudasd mindazokkal, akik nekem levelet küldenek, hogy kedden (azaz most, mikor e levelet kapod) már Bella néniéknél vagyok, s ott maradok 16-ig, amikor is már hazameendek. A lakásból én elmenék, mert Reissné szemtelenkedett velünk, s Pista bácsi mondotta, hogy menjek oda, s ne maradjak addig is. A veszekedés lényege jelentéktelen. A B[ácskai] H[irlap]ot tudósítsd, hogy Baross utca 52. alá küldjék az újságot.

Ölel118

1905

1905. január

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

Bécs, 1905. január 13.

Kedves Józsi,

ma vettem levelezőlapodat. Tudatom veled, hogy gyanúd teljesen alaptalan: a háziasszony szívbajos, élet-halál közt lebegő gyönge néni, s zsarolásról [?] sohasem gondolkodik. „Eine sehr andächtige Christin.”119 S ha vesszük a dolgot, a postának van igaza. A Napot, melyet Budapesten megrendeltem, rendesen kapom egykrajcáros bélyeggel. Ez azonban csak a szerkesztőségek kiváltsága, mert csak a keresztszalagra rányomtatott hivatalos jelzés („bestellt”120) jogosítja fel a küldőt a bélyegjövedék e kedvezményére. Egyébként köszönöm szívességedet! De egyben felkérlek, szüntesd be A Nap küldését. Annál inkább juttasd el azonban hozzám a Jövendőt. (Lehetőleg még szombaton add fel!) Az érte járó pénzt alkalomadtán postautalványra teszem.

Valószínűleg írok hosszabban. De először te írj négyárkusos levelet.

Dezső

Id. Brenner József és Brenner László Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1905. január 21.

Kedves fiam!

Semmi különösebb okért, csak éppen, hogy egy kis hírt adjak hazulról neked, s mert még nem írtam, amióta elmentél, most itt az irodában ebéd után pipaszárral az asztalhoz ülök, s pár szót szólok neked.

A rendes kerékvágásban folyik életünk, s várjuk a választást; az előjelek azt ígérik, hogy 48121 győz. Piukovits is rosszul áll Kerényben.122

Mióta elmentél, csak Beethoven járja, sorra vettem a szonátákat, s most éppen a 23.-ig jutottam el. Anyikával is elölről kezdtük a szimfóniákat, s 6.-nál vagyunk.

Lacika itt settenkedik körülöttem, s papírt kér rajzolni, Dezső is készül. Etelka beteg volt, az influenzája csak most gyógyult meg.

A cikkeidet elküldöttük a lapnak.

Jó-e a cipőd? Milyen a lakásod?

Bella nénikét üdvözöld.

Mindnyájan csókolunk.

Apuska

Csókol

Csókola kis

Csókol„egér”123

Brenner Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

1905. I/21.

Kedves Bátyám!

A leveledet pénteken reggel kaptam meg. – Az apuska fölbontotta, mivel én még akkor iskolában voltam, s elvitte a cikkedet (még délelőtt) a Bácskai Hirlapnak.

A B[ácskai] H[irlap] január 15-i számában megjelent cikkedet124 itt küldöm! – Majd a 22-én megjelentet125 a legközelebbi levéllel küldöm!

Az apuska a korcsolyára vonatkozólag (amit te kértél) azt mondta, hogy neked se pénzed, se időd arra nincs (ti. a korcsolyázásra).

Nálunk (Szabadkán) nagyban folynak a korteskedések. – Amint tudod, az I. kerületben Mukits Simon (ellenzéki) lépett fel, s ez ellen Törley József (állítólag: párton kívüli, de nem igaz, mert kormánypárti) pesti pezsgőgyáros. – A II. kerületben Varga Károly (ellenzéki), s ez ellen Vojnits Sándor (kormánypárti) léptek föl.

Amint tudod, Gálffy György (id[ő]s[e]b[b]) Mukits embere volt, s most (tizenötezer) forintért eladta magát Törleynek, s így magára hárította (mindkettő, de különösen Gálfy) az ellenzékiek haragját.

Most lesik (Gálfyt) mindenütt, hogy agyonüssék – s meg is tennék, ha kimenne az utcára, csakhogy nem teszi.

Hogy sikerült a kollokvium? – remélem, jól!!!!!!

Az utóbbi mondatot hangoztatva, s azt általad megerősítve (várom)

ölel, csókol

Dr. Brenner Dezső

gyógyszerész

Csáth Kosztolányi Dezsőnek

MTA KIK, Ms 4622/119.

[1905. január 22.]126

Remélem ugyan, hogy addig írsz nekem, de már most megírom, hogy: ha megnyered a Childe Haroldot, egy táviratot neked, egyet az édesanyádéknak rögtön menesztek. Ha nem: levélben számolok be mindenről, ámde csupán neked.

Erre azonban – nézetem szerint – nem lesz szükség.

Borzalmasan jól élünk most én és Sztrókay127 ebben az istenáldotta, gyönyörű városban. Sok a nyárspolgáriasság benne, de elmondom, hogy folyjon a nyálad.

Eddig így ment:

Reggel 9 órakor fölébredés; fölkelés 10-re. Újságolvasás az egyetemi körben. 11-kor előadás. 12-kor ebéd. Délután politizálás Decsy Sándor közbenjöttével és kláber.128 Azután én festek sötétig, míg Sztrókás sakkozni megy a B. S. K. sakkversenyre, hol díjat fog nyerni (mégpedig Maróczy129 után 3. vagy 4. lesz a gyerek). Sötét beálltával hegedülök vagy a tollammal a papiroson végzek belletrisztikai száraz … ást [!]. 6-kor elmegyek a Bella néniékhez, ahol az örvendetes politikai híreket tárgyaljuk, és szóval: örülünk.

…Apropos! Pista bácsit fölkérték Gödöllőre képviselőnek, ellenzékinek. Nem volt 10 000 forintja a választók szállítására (mert a kerület rém nagy), és csak ezért nem ment el. Megválasztása bizonyos volt. Milyen kár, ugye! Azután haza: megveszem A Napot. Elolvasom. 7–8[-ig] tanulás. Sztrókás megjő. A szoba meleg. Tea, vacsora. 11 felé lefeküvés [!].

Eddig így volt, mert az egész vonalon az előadások csak holnap lesznek.

Erről jut eszembe. Tisza tegnap biliárdozik a döglött szabadelvűség klubjában. Odamegy hozzá egy fizetett kőnyomatos szerkesztője:

– Mit írjak, kegyelmes uram!?

VI. István (keserű mosollyal):

– Írja! – Győzelem az egész vonalon. (És csinált egy pompás ziccert.)

Különben nagy élvezet most olvasni naponként Az Ujságot. – (Művészien fordítja a köpenyt.)

Ha a családi krónikát teljessé teszem azzal, hogy: Eötvöséknél szombaton este disznótor volt és

A leendő kis Irmának vagy Bélának a stafírungja fixum fertig! – Akkor elbúcsúzhatom tőled, gyermekem.

Ölellek,

J.

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/160.

Levelezőlap: Herrn Joseph Brenner

Budapest, Reviczky tér I. szám III. em. 24. ajtó (Ungarn)

Pb.: Wien, 24. I. 05.

Kosztolányi, Lerchenfelderstrasse 65. I. 18.

Bécs, 1905. jan[uár] 23.

Kedves Józsi, megkaptam a leveledet s az operett-tervezetet. Ígérem, hogy még e héten elküldöm a kért szöveget, s ez tőlem áldozat lesz, mert most csakugyan nem vagyok hangolva a dalköltésre.130 – Végtelenül szomorú, kietlen, majdnem elviselhetetlennek mondható életet élek. Magam sem tudom, hogy bírtam ki eddig, s mint bírom ki majd végig… Erről jobb nem beszélni. – Nincs egy jó emberem, akivel szót válthassak; rendes irodalmi tevékenységemről teljesen le kell mondanom; rosszul kell táplálkoznom, vizsgára kell készülnöm halálos nyugtalanságban, a kollegámmali pénzért-veszekedés között. De ez nem minden: a legrettenetesebbet elhallgattam. – Kérlek tehát, ne hanyagolj el! Írj minden héten legalább egy levelet. Ezt tartsd be mindég, íme, rimánkodva kérlek, mert beteg, nagyon ideges vagyok. – A Jövendőt te valószínűleg veszed, s így azt hiszem, alig kerül 10 kr[ajcár]ba az elküldése. De kerülne bár annyiba is, rögtön küldd; a pénzt nyomban megkapod postautalványon. Leveledet s a lapot türelmetlenül várom.

Csáth Decsy Józsefnek

PIM, V. 5948/6/1.

Budapest, 1905. jan[uár] 24.

Kedves Jóskám! A jéghidegre fagyott pimasz és korrupt városból, a teleplakátos Pestből (ámde meleg és külön bejáratú szobából) írok neked e pillanatban.

A színdarabunkra vonatkozólag elküldöm a megállapodásunk szerint leírt jelenetezést azokkal a jegyzetekkel, amiket kérlek, hogy végy tekintetbe a librettóírásnál, mely, amint tudom – vagy hiszem? (vagy hogy?) –, már készül a Topolya nagyközség főutcáján lévő dr. Decsy-féle irodában. – Fogj hozzá keményen, kedves kartárs úr!, hogy legyen miről gondolkozni nekem húsvét után és a nyáron.

Szorgalmasan járom az operettszínházakat. A két Hippolitot131 le fogjuk főzni, míg a Toscáról nem merem ugyanezt állítani.

Azt gondolom, hogy a mi dolgunkat nekünk teljesen önállóan és művészi szempontokból kell megoldani először, és csak azután rakni bele ötleteket kabinetalakokkal vagy – urambocsá! – kuplét.

Egyébként készülök a választásokra.132 Az a hír terjedt el e percben a városban, hogy Tisza a VI. kerületből lemond holnap, és a bukástól félve a Morzsányi kerületében lép föl. Megjegyzendő, hogy a VI. kerületre 600 000 koronát költött…

Megbocsáss ezekért az utált írásjelekért, de soha még annyira nem tiszteltem a kevés levelet író embereket, mint e pillanatban, mert nehezen megy most a levélírás, amint a törlésből látszik, és így nem is bír többé a beszélgetés közvetlenségével.

Abba is hagyom.

Ölellek, kérve, hogy te azért ez egyszer légy: ha nem is jó levélíró, de jó kartárs, és küldj írást a mi közös dolgunkról.

Szervusz,

Brenner Józsi

Kosztolányi Dezső Csáthnak

PIM, V. 6050/19/4.

Bécs, 1905. jan[uár] 26. Kedves Józsi, a választások gyönyörű izgalmában, mely talán nálunk Bécsben hatalmasabb, mint nálatok, nem feledkeztem meg rólad és ígéretemről. Sok okot hozhatnék fel, hogy indokoljam, milyen nagy áldozatot követtem el, hogy az ideák (a plátóiak) honából leszálltam a sekélyes rímvilágba (pl. azt, hogy újabb időben valóságos politikai sznob lettem, aki a philosophiai órákat elszalasztotta, hogy az Abendblatt hasábjairól politikai csemegét böngésszen, vagy azt pl., hogy fűtetlen szobámban oly hideg van, hogy ezt a levelet is télikabátban és kesztyűben írom, s kollégám köhögése és specifikus osztrák náthájának kellemetlen zavarása majdnem lehetetlenné teszi az írást – a gondolkozást nem –, de mindezt nem teszem. Képzeld el a lelkiállapotomat, ha kijelentem, hogy a Ballator [!] óta nem írtam eredeti verset. Aztán képzeld el társtalanságomat, a mindennapos hízelgések és selyemkesztyűs finomkodások undok egymásutánját. Egy embert keresek, és nem találok. Olyan emberekhez kell dörgölődznöm, akikbe otthon a cipőm sarát se törölném, s olyanoknak kell kalapot emelnem, akiknek ott egyszerűen szemébe pöknék [!]. S ez, mint mondtam, nem minden.

Az önzetlenség s a dolgunkbani bizalom vezérelt, mikor leírtam a papírra az alábbi semmiségeket. Használd fel, ha lehet; ha nem, jobb időkben írok jobbakat. Talán otthon. De feltétlenül küldd el a zenéjét; majd eljátszatom Kastllal, s megmondom, mint tetszettek nekem és neki.

Legfontosabbat legutoljára hagytam. A kívánságomat, melyet a múltkor rimánkodva írtam meg egy levelezőlapon, most is elismétlem. Ne gondold, hogy egy pillanat idegességében fogalmazott. Komoly és szenvedéses napok tették szükségessé, hogy oly nagyon is őszinte legyek. Még egyszer kérlek tehát, legalább minden héten írj nekem: ha másról nem, irodalmi olvasmányaidról és az operettről. Vagy az egyetemi életről, az ismerőseimről és a barátaimról.

A Jövendőt küldd rendesen. Ezt mindenkoron türelmetlenül várom.

Újság gyanánt – és ez nagyon fontos – azt közölhetem veled, hogy febr[uár] 1-jétől kezdve máshol lakunk. Új címem: D. K. Josephstädterstrasse 16. No. II. Stiege I. Stock. Thür 22. Ezt jól vésd a fejedbe!

Dezső

Az írások itt következnek:

Az Alkonyathoz

Szivem szivéből szól a dal
S remegve a homályba hal.
Beléd te pompás, bús borongás,
Mely tört szivünknek álmot ad:
Elérhetetlen, röpke szellem,
Ó alkonyat!

Lassan teríted szerteszét
Az éj szagos, kék szőnyegét
S könyezve véded a kiégett,
Fáradt, beteg virágokat,
Te lengve tűnő, jószívű nő,
Ó alkonyat!

Lábújjhegyen jössz s vérezőn
Járkálsz a harmatos mezőn
S sötét hajadban olthatatlan
Lobban fel a fény újólag
S hull, hull a szikra árnyaidra,
Ó alkonyat!

Halkan kopogsz az ablakon
S kérded, miért nem alhatom.
S én felzokogva fátyolodba
Rejtem könyázott arcomat
S füledbe súgom, hogy mi bú nyom,
Ó alkonyat!

Átfogsz karoddal csendesen,
Lecsókolod égő szemem
Éjszínű fátylad csendbe rám csap (foszlik)
S a szenvedésem ellohad (is majd eloszlik)
S csókol, ölelget enyhe csended,
Ó alkonyat.

Más:

A húrba markol a szokott újj,
Aztán lecsügged a kezem.
Ha jő a szellemnépes éjjel
Lantom remegve szerelem
De tilt dalolni, énekelni
A szerelem, a szerelem…

Egykor remegve lángra szított
S az égbe száguldott velem.
Most vas-nehéz bilincs gyanánt csüng
Szárnyas dalomról szüntelen
S a porba húz le az egekből
A szerelem, a szerelem…

Eddig a dalok. A próza azonban, amint írtam, fontosabb. Sohasem feledkezz meg rólam, mert félek a megőrüléstől.

Áldozatot tettem neked; te is tégy nekem.

Ugye írni fogsz?

Kosztolányi Dezső

1905. február

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/161.

Levelezőlap: Herrn Joseph Brenner stud. med.

Budapest, Reviczky tér I. sz. III. 24. ajtó (Ungarn)

Pb.: Wien, 1. 2. 05.

Kosztolányi, Lerchenfelderstrasse 65. I. 18.

Bécs, 1905. febr[uár] 1.

Kedves Józsi, szokásom szerint köszönéssel kezdem, panasszal folytatom, és kéréssel végezem. Köszönöm, hogy komolyan vetted a levelem, s elhitted sok jajgatásom komoly alapját; nagy dolog az, ha van olyan emberünk, aki minden körülmények közt hisz nekünk. A panasz az, hogy a Jövendő e héten érthetetlen okokból nem jött. Rögtön add postára. A kérés azonban a legfontosabb. Lóhalálában készülök a vizsgára. Tankönyvem azonban még nincs, s ezt csak Budapesten lehet beszerezni. Esedezem, járd be az összes antikváriumokat, s hajhászd föl Heinrich Gusztávnak német nyelvű irodalomtörténetét,133 melyet (pl. Pozsonyban) több helyen középiskolai tankönyvnek használnak. A megbízatás igen fontos és sürgős, valószínűleg már el is késtem a készüléssel. De épp ezért ne sajnálj semmi fáradságot. Ha nem lehetne megkapni régien – bár nagyon sajnálnám –, szerezd be újanta. A költségeket, miként a Don Juanértit, rögtön a csomag vétele után küldöm a Jövendődért járó összeggel együtt. Murray fordítását a napokban kapod meg. Febr[uár] 12-én légy jelen a Kisf[aludy] Társ[aság] ülésén.134

Dezső

Címem: Josephstadterstrasse 16. II. Stiege. I. Stock. 22. Thür. Batanccsal közöld adresszem.

Csáth Id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/2.

Levelezőlap: Brenner dr. ügyvéd

Szabadka, Deák utca

Pb.: Budapest, 905. feb. 6.

Kedves Apám!

Most délután 3 óra van. A csomag ellenben nincsen itt. Dezső nem írta, hogyan külditek. Szeretem azonban hinni, hogy estére, mire hazajövök a boncolásból, itt leend.

Dezsőnek mondd meg, hogy a vonót megcsináltattam, 1,20 f[o]r[in]tba került. 40: a szőrözés; 60: a törés kijavítása.

Farsangkor öt napra hazamegyek, ha te is úgy akarod; ezért kérlek, gondolkodj jegyről.

Ami a többi dologra vonatkozik:

Teljesen egészséges vagyok. Az idő kiderült, s ez a szép város most csupa öröm. – Láttam a Nemzeti Szalont.135

Bella néniéknél voltam szóárén [!], hallottam Apponyit, Kossuthot, részt vettem a fáklyásmenetben136 – és tanultam –, ebben foglalható össze múlt heti „működésem”.

Kezeidet csókolja

Józsi

Id. Brenner József, Brenner Józsefné Budanovits Ilona, Brenner Etelka Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1905. február 12.

Leveleid nem jönnek többé oly rendesen, mint azelőtt. Minek tulajdoníthatom ezt? Annak-e, hogy jobb a sorod, s elfeledkezel rólunk, vagy annak, hogy ugyanazon sor mellett is kevesebbet gondolsz ránk? Még arról se kaptunk hírt, hogy a havi pénzedet megkaptad-e!

Ha farsangra hazajössz, annak örülünk, e célra küldök úti jegyet.

Születésed 18. évfordulóján köszöntünk s gondolunk rád. Maholnap férfi lész a fiziológia szerint, légy az etikai tekintetben is. Ezt kívánom. S adjon hozzá a sors egészséget és jó kedélyt, akkor az én örömem is meglész.

Hogy te is megülhesd napodat, postán küldöm a koronát apróságra. Ha több tellenék, többet küldenék.

Ma itt vannak Lacika és Etelka pajtásai vendégképp; lesz nagy játék.

Csókolunk mindnyájan, szerető

apád

Kedves Józsikám!

Az isten éltessen nagyon sokáig! Sok boldog születésnapot kívánok. Én egy kis honi süteménnyel akartalak meglepni, de Apuska jobbnak találta annak az árát elküldeni. Csinál magadnak rajta egy kis jó napot.

A farsangi viszontlátásra,

ölel, csók,

Anyika

Kedves Bátyám!

Születésnapodra a lehető legjobbakat kívánom. Minden óhajtásod teljesüljön. A viszontlátásig sokszor csókol, s minden jót kíván húgod,

Etelka

Csáth Decsy Károlyné Klauser Antóniának

PIM, V. 5948/7/1.

Kedves Nagymama!

Ma – a születésed napján – első pillanatban nagy kedvem volt, hogy körülményes és hosszú írásban elmondjam mindazt, amit az ember el nem mond, és csak érez – de lemondtam róla. Sokkal igazabb, szebb és egyszerűbb, ha megmondom neked, hogy egészséget és boldogságot kívánok neked, hogy hálás vagyok azért a sok jóért, amit velem tettél, és hogy szeretlek: amint egy unoka (aki felnőtt nagyra – a bajusza is ütöget), és becsülni és értékelni tudja igazában a saját elmúlt gyerekkorát, tudja azt, hogy mit kell köszönnie egy nagyon jó – és most öreg asszonynak –, aki az ő hitetlen fejére csendes vasárnapdélutánokon áldást imádkozik.

Kezedet csókolja

Józsi unokád

B[uda]pest, 1905. II. 27.

1905. március

Csáth Kosztolányi Dezsőnek

MTA KIK, Ms 4622/121.

[1905. március 7–14. között]137

Kedves öreg barátom!

A következő rettenetes dolgokat kérem tőled:

A Polügnotoszról138 szóló egyetemi pályázat139 márc[ius] 31-én záródik le. 20-áig gyűjtöm az adatokat, s akkor kilenc nap alatt megírom.

Kérlek hát, amennyire teheted és szabad tenned egyéniséged részleges öngyilkossága nélkül, valamilyen könyvtárban nézz utána ennek a bácsinak a köv[etkező] könyvekben: Perrot de Chipiez Histoire de l’art Griece V. kötet, M. Paul Girard Peinture antique.140

Valami kivonatot, rövidet, de minden lényegest magába foglalót azután haladéktalanul küldj maximum 18-áig. Mert az anyagomat 18–20-án fogom rendezni.

Kérlek továbbá, hogy légy türelemmel, míg a Jövendőket küldhetem, semmi kiváló, sőt most érdekes sincs benne. Nem tudom, ismered-e a Figyelő című folyóiratot, a legmagasabb nívón áll az irodalma folyóiratok között, egészen a magyar géniusz141 szellemében szerkesztve. Szerk[eszti] Osvát Ernő, Sajó utca 5/a.

Jó lenne, ha ennél próbálkoznál. Addig is, hogy ne und magad, küldök neked egy számot belőle.

Tudósítalak továbbá, hogy a fináncok nem vesztették el a szimatot, ki kellett szúrnom a 4 korona 30 fillért, melyről itt küldöm mintául az egyik nyugtát. Jó stílusban tartott kis munka!!

A héten otthon voltam. És megnéztem háromszor a János vitézt,142 miután előzőleg Budapesten Fedáktól láttam. Ilyen magyar muzsikát Erkel óta senki se komponált. Ha te lejössz húsvétra, majd megnézzük együtt itt Pesten – ha adják még – (most 122-szer megy).

Az operettünk ügye sem mondható halandó állapotúnak. Az öreg143 nem dogozik abszolúte!!!

Írj már, fiam, mert én abbahagyom.

Ölellek

József

Csáth Id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/3.

[1905. március 16.]144

Kedves Apuska!

Ma reggel kaptam a leveleteket. Tehát végre!

Megjegyzem, hogy két levelezőlapot küldtem már.

Kitűnő egészségnek örvendek. Az a kis kezdődő betegség, mely elutazásom előtti estén gyötört, régen visszafejlődött egy hercig gégekatarust145 hagyva hátra, amit inhalációval gyógyítok, s az én kedves doktorom: befecskendéssel. Erre vonatkozólag küldök egy receptet, melyet („minta érték nélkül”) lehetőleg gyorsan küldjetek fel nekem.

Tegnap este Janka néni kíséretét képezve voltam a Filharmóniai hangversenyen.

Hallottam Erkelnek beethoveni fényességű ünnepi nyitányát. Bartók Béla zseniális scherzóját, mely az új divat szerént egy apró kis gondolatból monumentális zenekari hatást hoz ki. Liszt Holtak táncát zongorára zenekarkísérettel. Ebben óriási sikere volt a fiatal, vézna Bartóknak, akinek a bő jellemzését majd nyomtatásban olvashatjátok.146 Én a Holtak táncában se melódiát, se hangfestést, se bizarr hangulatot, se temetőszagot nem találtam, csupán néhány furfangosan kikombinált futamot a Dies Iraenek a melódiája mellett, amely azonban kiváló gondossággal volt elrejtve a vonósok futamai mögé.

Aggházynak a gyászhangjai egy kis igényű, de világosan dolgozó művészember munkájaként üdítőleg hatottak.

Ez után az ismert kedves Volkmann f-dúr szerenád következett, mely talán a legszebb volt a programban.

A Berlioz Rákóczi-indulójával végre a nagydob is szóhoz jutott a cintányérral együtt.

Most a Polügnotosz-pályázatot kezdem majd írni, melyet 31-én nyújtok be.

A mellékelt cikket147 rögtön (azaz csak még ma este 6-ig) vigye el Dezső a B[ácskai] H[irlap]nak.

Ami a kolbászt illeti, minthogy a kalauz mostanában nem jő a szennyesért, és a vételen megtakarított pénzt a szállításra kéne adni, azt hiszem, itt fönn venni olcsóbb leend egészben véve.

Lacit és mindenkit ölelek, csókolok, a te kezeidet csókolva, jó apám,

Józsi

Id. Brenner József Csáthnak

Magántulajdon.

Kedves fiam!

Igazad van, fiam, hogy szavakkal nem tudjuk soha azt kifejezni, amit érzünk az iránt, akit szeretünk; csak tettek képesek erre. Az a bánásmód, az az aggodalom, ami eltölt bennünket a szeretettnek a sorsa, jövője iránt, mutatja némileg érzelmünk fokát.

Meg vagyok győződve, hogy mi benned nem csalatkozhatunk; jó szívet adott a sors, annak tisztaságát, nemességét őrizd meg és ápold, s boldogulni fogsz, és szeretni fognak. Ezzel azután kellemessé lesz az életed, mert másoknak is jót akarsz. Egy kis idealizmust őrizz meg magadnak mindenkorra, s könnyebben fogod átküzdeni az élet nehéz harcait.

Az életet a sors nem örömre, hanem szenvedésre, küzdelemre adta.

Nem írtál, hogy megkaptad-e a küldött 8 koronát s a süteményt.

Egészségesek vagyunk, reméljük, Neked sincs bajod.

Csókol

szerető apád

1905. márc[ius] 24. [?]

Csáth Id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/5.

[1905. március 31.]148

Kedves Apa!

Itt küldök egy vastag levelet, melynek a nagyobb, de nem lényeges tartalma a B[ácskai] H[irlap]é (még délig juttasd el – kérlek – hozzájok).

Anyikát nagyon kérem, hogy egy kávésdoboz kávét küldjön el Sztrókayékhoz; (most az én dobozom következik), és majd a Sztrókás fehérruhájával feljő a kávésdoboz is. (Vasárnap vagy hétfőn.)

Most gyönyörű az élet itten; az idő aranyos szép; sok kert, park tele zöld fűvel mindenütt ott van az utamban. (Az egészség természetesen kitűnő.)

Holnap az egyetemi zenekarral egy hangversenyen veszek részt.149

A pályázatomat beadtam. Május 13-án megtudjuk az eredményt.

Lacit ölelem, csókolom, valamint mindannyiatokat. 13-án vagy 14-én megyek haza.

Kézcsók

Józsi

1905. április

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/3.

Kedves Apám!

A pénzt, amit küldtél, hétfőn megkaptam. Szépen köszönöm. Most is, szokás szerint, beszámolok, hogy mint használtam föl a múlt havi pénzemet.

dr. Reinke: Anatomie150 6,80

(Ez a könyv a legjobb anatómia; a régi csonka magyar anatómiára ennyit fizettem rá.)

Lakás 20,00

Régi petróleum- és tejadósság 3,20

Az étkezésre költött összeg 26,00

Színház, tárlat, hangverseny 04,00

60,00

A hátramaradt 10 koronát a pályázat,151 a levelezés, kisebb orvosi könyvek (3 korona) és a névnapi ebédelések, húrok, festékek, az újra megindult szövettani gyakorlatokhoz vásárolt kellékek, jegyzetfüzetek, villamosutazások, vacsorázásokhoz való: spiritusz, cukor, citrom, és végre a házmesteri kapuilletékpénzek emésztették föl.

Volt hazafias kiadás is. Márc[ius] 15-én fehér nyakkendő (!) vásároltatott, s ugyane napon tartott hangversenyre a vonó beszőröztettetett.

Mostanában keményen nekifogtam a tanulásnak, mert év végén legalábbis három tárgyból szándékozom kollokválni.

Mostanában minden héten (már négy hét óta) járok egy bácsihoz, aki zenetanár és jó muzsikus.152 Vagy vonósnégyes van. Vagy csak mi ketten duózunk. Jól kísér, és kitűnő hegedűi vannak.

A kitűnő műegyetemi zenekarban is játszom.

Emellett sokat olvasok, talán még az O[rvostanhallgatók] S[egítő] E[gyesülete] anatómiai szövettani pályázatán részt veszek.153

Esténként ½ 7–½ 9[-ig] az Iparművészeti Múzeum nagyszerű világítású, fényesen berendezett könyvtárában olvasok vagy rajzolok.

A héten egy érdekes hangversenyen154 valék, melyről a mellékelt cikk155 is szól. Ezt a B[ácskai] H[irlap]nak küldöm vasárnapra.

Egyebeket illetőleg…

Teljesen egészséges vagyok.

Más hír, hogy 15-én otthagyjuk a lakást.

Özv. Sztrakáné e napon Szegedre utazik, s rokonainál fogja tölteni napjait. Az új lakásadónő a szobát nem adja ki nekünk, mert a szobaurait magával hozza.

Húsvétra a csomagjaimat Bella néniéknél fogom letétbe helyezni. Ezután pedig 1-[jé]re veszünk majd lakást valószínűleg az Üllői úton.

Itten csak másfél hónapig fogunk maradni.

Mindannyitokat ölel-csókol szerető fiad,

Józsi

B[uda]p[est], IV. 5.

A kávét megkaptuk. Köszönöm.

Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1905. április 12.

Kedves Józsi,

esedezem, sürgősen menj el Kilián Frigyes Váci utcában levő üzletébe, s kérdezd meg, Jack London könyve, The Son of Wolf, melyet már két hete megrendeltem, két korona előleg ellenében, megérkezett-e, s ha nem, mikorra várható. Ha megjött, igazold magad, vedd át s hozd haza. Ha nem, tudakolj meg mindent. – Szabó B[atancs] István hazajön-e húsvétra? Jó lenne, ha felnéznél az öreghez, s megkérnéd, vegye már meg valahára (egy antikváriumban) Szinnyei Magyar mondattanát156 (középiskolai tankönyv), a Finn nyelvtant157 (régien, egy levizsgázottól), s a kőnyomatos fonetikát.158 – Mohácsi Jenő egy lelkesedéstől áradó levelet írt hozzám, olyanformát, hogy „olvastam költőtárs…”159, s küldött maga is gyönyörű verseket, melyeket majd közreadatok alkalomadtán. Egyébként várlak,

Kosztolányi Dezső

Az üzletben e levéllel igazold magad.

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/7.

[1905. április 26. után]160

Édes apám! Azokról a napokról, melyek óta itt vagyok a fővárosban, a következőkben számolok be.

Természetes, hogy a hazulról való elköltözésnek a keserűsége egy csomó igen kellemetlen percet szerzett nekem, melyeket ha végiggondolok, belátom, hogy mennyire haszontalan bánatra tékozoltam az időmet, és hogy ez nem volt más, mint a változás okozta kedélybeli zavarok, melyeknek a te hóbortos fiad átengedte magát. (Biz ennél okosabban is csinálhattam volna, és jövőre el is kerülöm.)

Miért mondom ezt neked, apám?

Mert te is hasonló természetű vagy, mint én (e tekintetben). A mi idegrendszerünk egyformán túlságosan érzékeny, s ha nem uralkodunk rajta, bajt okoz nekünk. Nem azt az uralkodást értem, amit a harag pillanataiban elkövet az ember, midőn ahelyett, hogy ütne, a kezét leereszti – hanem a külvilágból a mi kedélyünkbe bejutott benyomásoknak ökonomikus feldolgozását úgy, hogy a benyomásokat nem engedjük a mi idegeink útján megnagyítani, hanem a valódi értékére szállítjuk le ezeket a benyomásokat. Ha ezt nem tesszük, csúnyán megjárjuk. S mivel az ember okos lény, és szabad akarata van, megteheti ezt. Az ember akarata nem az őt alkotó sejtek munkájának összessége. Nemcsak egyfélét akarhatunk, hanem többfélét is, az akarat ily értelemben semmi szín alatt se determinált. Pl. az agyvelői ingerem rám parancsol, hogy köhögjek, de én nem akarok köhögni, és elfojtom a szükséges, test parancsolta (determinált) cselekvést, mert van akaratom, és azért is van akaratom. Most pedig ne hidd, apa, hogy ezt én mondom neked. Ezt nekem mondta ilyenformán az én kedves doktorom, a dr. Tóvölgyi. Aki kisütvén, hogy az orrüregemben nincs semmi baj, megtiltotta, hogy megfigyeljem magam, s ez alkalommal az idegességnek fönnebbi definícióját adta. És teljesen igaza volt, amint ezt te bizonyosan elismered.

De mondott mást is, ami téged is érdekelni fog:

„Azért pl. mindennemű idegességben szenvedő embernek azt kell ajánlanunk, hogy azokat az ingereket, melyek a megtámadott szervtől az agyvelőbe mennek, kellőleg redukálja, sőt azoknak értékelését egyáltalán kerülje. El kell tiltani az önmegfigyelést, melynek haszna, értelme nincs, de rengeteg kára igen. Ellenben a betegbe életenergiát kell öntenünk, s az ő betegségének ezzel azután vége is van. Ebből láthatja – kolléga úr –, hogy az idegesség nem más, mint egy hatalmas pápaszem-féle, mely mintegy be van iktatva az idegpályákba, s a benyomásokat nagyítja. De aki tudja, hogy ott a pápaszem, az öntudatából egy másik lencsét csinál, egy kicsinyítőt, mely azután redukálja a nagyítást, és természetes képet ad. Az idegességet evvel a kicsinyítő lencsével lehet csak gyógyítani.”

Azt hiszem, hogy jónak, szépnek és igaznak találod az én kedves doktor bácsimnak eme fejtegetéseit, s nemcsak érdekkel olvasod, hanem hasznodra is fordítod. Ezért írtam meg neked ezt, apám.

Egyebekre vonatkozólag. Bella néniék nagyon szívesen fogadtak. Két napig náluk voltam. Lakodalmat részletesen elő kellett adni az összes részletekkel. Ez az orgonázás bölcs elhallgatásával meg is történt.161

Azután, valami húsz lakás megtekintése és hozzávetőleges számítás szerint 100 emelet megmászása után találtam meg mostani lakásomat, melynek 22 forint egy hónapi ára. Drága, de szép. Liftes. Csendes, nagy; világos ablakai magasan fönn nyílnak a gyárváros apró műhelyei fölött. Nagy tömeg levegőt kapunk belőle.

Béláék162 jól érzik magukat, s üdvözletet küldenek, a kis Laci163 gyönyörű gyerek. Legközelebb lerajzolom.

Most jut eszembe, hogy még egy dolgot kell írnom.

Dudika és Lujza néni szóltak ugyanis nekem arról, hogy Duda feljő Budapestre (talán) a fogait megcsináltatni, ami a nyári idő mián ajánlatos. Meghagyták, hogy Bella néninek ne említsem a dolgot úgy, mintha befejezett lenne a Pestre jövetel, már csak azért sem, mert Bella néni most gyógyult ki igen súlyos lefolyású garat-, nyelvcsap-, mandulagyulladásból, mely 39 fokos lázzal járt. (Bella néni szerencsésen kilábolt, és erősödik.) Én úgy említettem a dolgot, amint Lujza néni mondotta. Ő rögtön kérdezte, hogy jön-e a Duda, hozzá jön-e. És hogy mikor? Rögtön kijelentette, hogy szívesen látná őt, de eleve híni nem akarja, mert attól fél, hogy őkisasszonysága a szegedi emlékezetes fellépés után talán nem szívesen jőne hozzá. Egyúttal megkérdezte a fogorvosát, Madzsart – aki (bátran állítatni) Budapesten és Magyarországon a legelső fogász – a fogsorjavítás módjáról, előadva neki az esetet. A doktor kijelentette, hogy a dolog semmi szín alatt se tűr halasztást, mert a foggyökerek romlanak, s azt a mai technika pedig mindenáron meg akarja tartani. Éppen ezért nevetséges, és fenn nem állhat az, amit Mocar amerikai fogtechnikus mondott, hogy várni kell az ín[y] és a szájpadívek kifejlődését. Erre nincsen szükség, de hiba is lenne ezt tenni. A foggyökereket meg kell tartani, s beléjök új koronát srófolnak (mely azután nem mint hamis fog szerepel, hanem még – a nyomás közvetítése útján – érez is). Ezért mondd meg Lujza néninek ezt az egész dolgot, valamint azt az elvet is magyarázd meg – kérlek –, ami szerint a Duda fogsorát meg fogják javítani.

Ennyi írást még mindig megérdemel egy olyan dolog, melynek értékét egy jó és egy rossz fogsor közötti különbség nyújt, hozzáadva a következő különbséget is:

szép fogsor – csúf fogsor.

Ma megkezdtem a kollokviumokra való készülődést. Bizonyos, hogy jún[ius] 15-én már otthon leszek, ha nem hamarébb.

A kalap-ügyben holnap fogok eljárni.

Még egyszer kérlek, hogy gondold meg, amit a doktorom mondott, és használd a kicsinyítő lencsét. Én már használom: – eredménnyel.

Használnom kell, mert nekem is vannak nagyítóim, miként neked. Mert hiszen a fiad vagyok, apám.

Kezeidet csókolja, valamint anyikáét is; a gyerekeket mind

Józsi

Édes Lacikám!

Tisztel és csókol: Babi, Babaci és Laci. – Írj a Józsinak, aki csókol.

Szervusz.

1905. május

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/6.

Levelezőlap: Brenner József dr.

Szabadka

Pb.: Budapest, 1905. máj. 13.

Jó apa! A mai nap egy – mint mondják – érzékeny csalódást hozott nekem, amely csalódás ezzel az összeggel fejezhető ki: 105 korona. A Polügnotosz-pályázatot nem nyertem meg. Ennyi a tény.

Ellenben megkérlek, hogy ha lehet, a Dezsőt engedd fel Budapestre a diákokkal. Három nap mindössze az egész, az utazás 3 forintba kerül oda-vissza, s nálunk ellesz az ifiúr, úgyhogy a te kiadásod nem lesz több, mint 10 korona (maximum). A dolognak morális haszna is lesz a sunyi öcsre nézve, mert meglátja azt a küzdelmes, de gyönyörteli életet, mely a tudomány művelőinek jut, s talán iparkodni fog, hogy az érettségit lerakja. Hétfőn vagy kedden elmegyek Schefferhez óhajtásod szerént. A legújabb hírek alapján nem lehetetlen, hogy már 5-én otthon leendek. Az Egeret,164 Etelkét, a sunyi Dezsőt csókolom, neked és Anyikának pedig a kezét.

Ölel

Ölel Józsi fiad

B[uda]p[est], 1905. máj[us] 13.

1905. szeptember

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/8.

Levelezőlap: Tek. Dr. Brenner József ügyvéd úrnak

Szabadka, VI., Deák utca 5. I. 1.

Pb.: Budapest, 905. szept. 13.

B[uda]p[est], 1905. szept[ember] 13.

Kedves jó Apám!

Teljesen benne vagyok már a pesti életben és a munkában is. Fenomenális tág lakásunkban még a tanulás is jobban esik. Naponta 7 órakor kelek. Tus alá ugrok. Azután erősen letörülközöm, ágyba búvok, és rövidesen felöltözve megreggelizek. Tanulok 10-ig stb. Különös, hogy bár a címem emberi számítás szerint tegnap Szabadkán volt, se én, se Árpiék hazulról levelet nem kaptunk. (Tehát: IX., Ferenc körút 42. I. 9.) A lakásunkat 11-ig kifizettem. Vettem kalapot, keményet, angolt, elegánsat. 6 koronáért. – A tandíjat kifizettem. Ellenben hírlik, hogy az idén a kémiai díjat is előre kell lefizetni. Majd utánajárok, mert nem sürgős! – és ebben az ügyben még írok neked. Írjatok, édesapa, mert most még nagyon nehéz az otthon nélkülözése. Dezső tanuljon és olvasson. De főleg a latinon és a magyaron törje az eszét; mindent, amit olvas – mondd meg neki: – kivonatoljon!! Kezeidet csókolja, valamint anyikáét is,

József, a jó fiad

Dezső menjen el a B[ácskai] H[irlap]hoz, és mondja meg, hogy a jegyeket, ha még el nem küldték – expressz levélben küldjék.

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/7.

Pb.: Budapest, 905. szept. 14.

Kedves öregem!

Kérlek, még végezd el azt is, hogy a B[ácskai] H[irlap]tól már elkért cikkeken kívül még az 1905. szept[ember] 8-i számot is kérd el, és kivágva belőle a gimnáziumról szóló írásomat,165 a többivel együtt juttasd el. Többit azért mondom, mert ha jól emlékszem, meghagytam, hogy a nyomdában a Fischertől166 kérd el az aug[usztus] 27-i számot (vezércikk),167 továbbá azt, amelyben Mukits Simon írt volt vezércikket a póttartalékos ügyről.168 – Innen is kivágva az enyéimet, egy levélben küldd el, jó fiú.169

Lacinak egész Pesten keressük a láncot.

Béláék azt állítják, hogy többször írtak már, és kérik a fényképeket. Tanulj, olvass. És írj (mindent). Ölel Brenner Jó[zsi]

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/9.

[1905. szeptember 16.]

Szept[ember] 16.

Édes Apuskám!

Éppen most vettem kézhez a csomagot. A cipőt rögtön felpróbáltam. Kitűnően illik, mintha ráöntötték volna. – Köszönöm továbbá a lepedőt és a pompás, nagyszerű törölközőt. Bizony úri mód nagyon ez a naponkénti fördőzés, de az ember az ilyesmibe egy-kettő beletalálja magát.

A beiratkozás simán folyt. Még élettanon is jó helyet sikerült kapnom; csak kémián nem jelentkeztem még, mert a legújabb módi szerint csak azt jegyzik elő laboratóriumi asztalhasználatra, aki a megfelelő díjat (az idén emelték föl) előre kifizeti. Hétfőre kérnék tehát 20-22 koronát, hogy itt is beiratkozhassam. (A pénzt mind a hármunk nevére címezd, hogy ha akármelyikünk otthon leend – átvehesse.) A díj ti. 30 korona, de 10 korona ún. fölöslegem van (minden emberi számítás szerint). – Bella néniék kitűnő egészségnek örvendenek, és most készülnek Egerbe szüretre, ahonnan, azt ígérték, küldeni fognak nekünk Pestre szőlőt. (Még nem utaztak el.)

Voltam az én kedves doktoromnál is, a dr. Tóvölgyinél. Azt mondotta, hogy a gégehurut semmi nyomot nem hagyott, s a tüdőm teljesen jó. – Említettem neki, hogy Irén fel fog jönni az orrpolipja kivételének mián. (Épp a múlt héten Ertl Józsin, Pista bácsiék ismerősének kisfián végezte dr. Tóvölgyi a hasonló orroperációt teljesen fájdalmatlanul.)

Ma este a lengyel diákok hangversenyére megyek.170

(Tegnap a T. Házba sajnos nem mehettem el, mert a B[ácskai] H[irlap] csak ma reggel küldte a jegyet.)

Már benne vagyok a tanulásban. Naponta két-három órát dolgozom tisztán anatómiát tanulva.

Az előadások holnapután kezdődnek, s a nagy munka is akkor.

Paula néniék kitűnően vannak, kivéve kis Jóskát, akinek tüdőhurutja volt, és a doktorok szerint veszedelmesen hajlamos tuberkulózisra.

A kis Lacinak szemgyulladása volt. Még most is rózsaszínek a szemhéjai; le is soványodott a kicsike, de meg is nőtt.

Scheffer d[okto]rhoz a jövő héten szándékozom vizitbe menni.

Az idő kedves és meleg, nyoma sincs a szélnek, hidegnek.

És a pacséri búcsú? Hogy sikerült. Laci hogyan van? (Írjon az öreg úr! „A láncot” egész Budapesten keressük neki.) Dezső nagy levelet írjon! Megjelent már a képezde elleni kirohanásom (?)?

Anyika és te kezeidet csókolja, mindannyitokat ölel

Józsi fiatok

(A pénz nem nagyon sürgős!)

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/8.

[1905. szeptember]

Kedves Dezső!

Mellékelt cikked csak akkor vidd el Braunnak, ha a képezdéről szólót már hozták a lapban. Ha ma sem jelent meg, úgy menj el érte, és kérd vissza!

Táblázatodat a családi ünnepekről és a szép leírásokat kisbrennerúrról171 nagyon köszönöm.

Pájó172 ügyét köszöni Árpi.

Kreutzert173 lassan hegedüld, és magyaráztasd el a szöveget (az írott instrukciókat) apával.

A dolgozatodat jó előre készítsd el, és küldd fel nekem átnézés végett.

Küldjétek a ruhámat, nyakkendőmet, és azt, amit Dide át fog neked adni (s amit Dide számomra Jenő bácsitól fog kérni.) Ebben az ügyben tárgyalj Didével!!

10 db ½ g-os Aspirint is küldjetek!!

Mádinak fejezd ki hálámat és elismerésemet. A leányzó megtanul értelmesen stilizálni, ha így halad…

Még mindig boncolok! Szorgalmasan hallgatom a kurzusokat. Ma este… a Toscába megyünk… potyán!!!!!!!!!!!!!!!!!!

Így állanak az ügyek! Írjatok! Nemsokára küldöm a szennyest!

Ölel

Jóska

Mindenkit ölelek, csókolok.

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/10.

Budapest, 1905. szept[ember] 23.

Édes apám! Köszönöm a pénzt. Ma reggel kaptam meg abban a pillanatban, amikor arról gondolkodtam, hogy milyen menü telik ki 10 fillérből. Ti. a fölösleges 10 koronám mellé Pista bácsitól még kértem 20-at kölcsön, és beiratkoztam kémiai gyakorlatra. – Addig ti. nem eresztik az embert az experimentálószekrényhez. – Már kétszer valék ott, és nagy gyönyörűséggel haladok előre a kémiai analízis rejtelmeibe. – Egyébként teljesen egészséges vagyok, és pompás kedvem van, amit a komisz idő (amilyet te krumpliból szoktál magadnak faragni) hasztalan igyekszik elrontani.

Az egyetemen – talán érdekel – sok dolgom van. 9–10[-ig] Tájanatómiát, 10–11[-ig] Élettant hallgatok. Azután minden negyedik héten Élettani gyakorlaton is vagyok 11–1-ig naponta. Majd 2–3 óráig Kémiai analízis hallgatása következik (dr. Winkler adja elő, egy bámulatosan zseniális ember, és előkelő pedagógiai talentum), mely után kedden és pénteken (minden héten) a laboratóriumi asztal mellett dolgozom 3–7-ig. Ezenkívül szombaton és vasárnap 11–1-ig Embriológiát meg Kórszövettant hallgatok, míg később minden szabad délutánomat elfoglalja a meginduló boncolás. Ennyi dolog mellett teljes pass[z]ióval mászok bele a tanulásba, mert minden, amit tanulok, gyönyörű; de azért is, mert az év végén ott a szigorlat, az első, a legnehezebb.

Már megmondtad, hogy ne számoljak be a pénzzel neked, mégis szeretném, hogy tekintsd át a következő kimutatást. (+140 korona) Utazás 3 K[orona]. Poggyász K[orona] 3,50 (Pest és Szabadka). Lakás 22,0. Kémiai gyakorlatra 10,0. Tandíj 76,0. Bélyeg indexbe, levelezés 2,0. Házi szükségletek 3,0. Nyakkendők 1,20. A doktoromnak, dr. Tóvölgyinek festett kép kerete: 2,80. Étkezés: 10 korona. Villamosra 0,70. Hangverseny 1,80. Jegyzetfüzetek, sok ceruza, levélpapiros: 2,00. Újság, borravalók, iratkozási költségek: származási lap, tanrend, egyebek 2,00. Összesen 140 korona.

Ma délután elmegyek Schefferhez vizitbe (nyugalom okáért megmondom, hogy komoly szándékom fekete ruhát húzni), és megköszönöm neki a jogorvosságát, melyben az én ügyemet részentette [!].

Holnap utaznak Pista bácsiék Egerbe a szüretre.

Béláék174 és Jenő bácsiék175 jól vannak, a kis Lackó176 remek kölyök, és rengeteg sokat zabál, ami Szemere Árpád szerint az anyai hiúság egyenes következménye, ki a gyereket tömi, hogy azután mesélhesse, hogy mi mindent eszik az ő kicsije.

Még szeretnék mondani neked valamit, édesapám! Egyszerűen, röviden, amennyire lehet. Azt, hogy mennyire köszönöm neked azt a gondoskodást, mellyel szegény ember létedre a te magabíró fiadat taníttatod, akinek kötelessége volna az ennivalót magának keresni. Azt, hogy mennyire köszönöm neked azt a munkát, amellyel a nekem való pénzt megszerzed, azt a gondot, amelyet értem vettél a vállaidra, azt a meleg szeretetet, amelyet a távolból is nekem adsz. Mondhatja nekem akármilyen természettudomány, hogy ez a szülői szociális kötelesség a gyermek iránt, az anyaszervezet kötelessége a létrehozott új egyének iránt, azt mondom magamban rá: nem, az én apám munkáját, szeretetét, gondját meghálálni nem tudom, mert az nem kötelesség, de ajándék.

Tudja az isten, miért kívánkozott ki ez belőlem.

Azt hiszem, nem sikerült jól megírni, de tudom, hogy te így is megérted.

Kezeidet csókolja, ölel

jó fiad, József

Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/1.

Levelezőlap: Őnagysága Dr. Brenner Józsefné úrasszonynak

Szabadka, VI. Deák utca 5. I. 1.

Pb.: Budapest, [1]905. szept[ember] 25.

Édes anyika!

Ahogy este fél 8 órakor a kémiai gyakorlatokban elfáradva hazaértem, ott találtam „a csomagot”, mely dicső volt és remek. Azaz még nem volt – van. Amikor kibontottam, a zöldpaprikák úgy vigyorogtak rám vastag golyhó testükkel, hogy hangosan kellett kacagnom. És szét maradt húzva a szám mindaddig, míg az első falat nagyszerű karmanádli177 a számba nem vándorolt. De ekkor azután enni kezdtem. (Kezdtünk ti. én és Árpi – mert Dide semmit se eszik, mivel tegnap és tegnapelőtt kutyául volt a gyomrára.) Mondanom se kell, hogy rövid, de rögös pályámon már sok diós tésztát fogyasztottam, de ilyent még nem. Mondhatom, hogy ilyen méltánylásra, amilyenben nálam e kitűnő tészták részesülnek – a legöregebb Diósok se emlékeznek. Mert nem emlékezhetnek. Nemkülönben köszönöm a zsebkendőket. Kezeidet csókolja, mind[annyitokat] ölel, csókol

József fiad

Csáth Id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/11.

Levelezőlap: Tekintetes Dr. Brenner József ügyvéd úrnak

Szabadka, VI., Deák utca 5. I. 1.

Pb.: Budapest, 905. sep. 28.

B[uda]pest, szept[ember] 28.

Édes Apa! Ma voltam Scheffer d[okto]rnál vizitbe. Megnéztem a többek között a remák [!] Erbahr-féle178 zongoráját. Mondhatom, hogy ilyen hangú zongorát rég nem hallottam. Mesélte nekem Scheffer, hogy most szeretne még egy zongorát venni, és fáj a szíve, hogy nem veheti meg, mert egy remek Schreitkopfer – vagy Schreitdorfer-féle zongorát volna alkalma kapni kéz alatt 450-430 forintért. Hangversenyzongorát, egészen újat. – Mondtam, hogy te nemsokára akarsz venni egy zongorát – rögtön megforgatva elmémben, hogy hiba lenne valami nagyszerű alkalmat elszalasztani (ha ti. az alkalom maga is nagyszerű) –, és hogy lehetne-e ezt a zongorát látni. Azt felelte, hogy majd megtudja, és holnap nekem megtelefonálja, valamint azt is, ami kérdés, hogy eladó-e. Én a gyár nevét még sohase hallottam, ő azt mondja, hogy Érard-179 és Bösendorfer-féle180 gyártmányokkal egyenrangú. – Holnap megírom, hogy még eladó-e; tisztán azért, hogy ha esetleg most vennél, el ne szalasszuk az alkalmat. Ha a zongorát viszik, okvetlenül írjátok meg, mert valamit írni is akarok erről.181

Kezeidet csók[olja]

Józsi

Id. Brenner József Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1905. szeptember hó 28-án este

Kedves fiam!

A mai postával küldöm a havi pénzed, hogy ne kerülj zavarba; inkább egy nappal előbb, mint kettővel később; gondolom, nem haragszol meg érte…

Örömmel látom leveledből, hogy kedvvel tanulod a mesterségedet, enélkül nem sokat érne az egész. Most ne is lebegjen szemed előtt egyéb, mint ez az egy cél. Majd ha ezzel kész leszel, s nem kell már a diplomáért küzdeni, akkor jut bőven egyébre is idő. Most még csak nagyon csínján kell azzal az egyébbel foglalkoznod, nehogy a fő cél szenvedjen miatta. Azt sem szabad elfelejtened, hogy neked a lehető rövid idő alatt kell végezned, nehogy fölösleges esztendőket tölts fönn, amit nemigen bírna ki a bugyellárisunk. Meg is vagyok én abban nyugodva, hogy te lelkiismeretesen osztod be az idődet.

Jól tetted, hogy dr. Scheffernek megköszönted közbenjárását; az elismerés és ennek kifejezése csak annak válik hasznára, aki adja. Ebből az esetből különben remélem, tanultál. Ahol csak lehet, ki kell térni a veszett kutyának; csupán ha becsületünk (de az igazi, nem az ún. „gavallérbecsület”) van megtámadva, akkor álljunk a sarkunkra. Legfőképpen pedig azt nézzük meg, hogy kivel állunk szóba, mert még összekülönbözésre se minden ember méltó, legkevésbé azok, akik utaznak a megcsodáltatásra, hogy milyen gentelmanek [!]!

Ebben a szomorú politikai időben182 ne végy részt a tüntetésekben, mert nem az dönti el az ország sorsát. Már azért sem érdemes a fővárosban részt venni az utca mozgalmában, mert ott nagyon sok hitvány egzisztenciával kell összekeveredned, akik bepiszkolják az embert, nem szólva a dolog veszedelmes voltáról, s arról, hogy az egész céltalan is.

Ma elvitték a zongorát. Abból a szempontból, hogy nem lesz most már semmi dolgom azokkal, akiktől kénytelen voltam elválni, örülök a dolognak. De mikor elvitték, egy kissé nehezemre esett, mint mikor egy régi, igazán meghitt barátjától válik el az ember, aki jóban-rosszban vigasztalója, fölvidítója volt; meg az a tudat, hogy én szereztem! Most, hogy már nem látom, könnyebben veszem a dolgot. Talán majd lesz másik.

Itthon jól vagyunk mindnyájan. Grószi ma szüretelt. Holnap, pénteken, főzzük a szilvalekvárt!!! kint a nagymamánál, ott is ebédelünk.

Szombaton délután Topolyára megyünk Eötvösékhez,183 este pedig haza, ha ugyan addig valami baj nem esik megint.

Ezt a levelet most este, vacsora után kivisszük a vasúti postára, hátha elviszik még ma, hogy holnap megkapjad.

Csókolunk,

Apád

A pénzt tehát nem ma, hanem csak holnap adom fel, s úgy csak szombaton kapod meg.

A fiúkat köszöntsd nevünkben.

Csáth Brenner Lászlónak

PIM, V. 5948/4/2.

Képeslap (népviseletbe öltözött alak): Tekintetes Brenner Lacika kisfiúnak

Szabadka, VI. Deák utca 5. I. em.

Pb.: 905. szept. 30.

Édes Lacám, jársz-e már iskolába, tudsz-e már szépen sorba írni, és jó vagy-e, ki a legjobb pajtásod, kikaptál-e már az iskolában?? Írd meg, édes kisbátyám! Mondd meg az apuskának, hogy a pénzt megkaptam, és nagyon szépen köszönöm. Dezsőnek pedig, hogy: jó[l] tette, hogy megírta nekem a zongora elvitelét (arról a dologról cikket fogok írni). Azt is írd meg, Lacám, hogy tetszik-e neked ez a szép kis kövér lány a képen.

Csókol

Józsi bácsa

1905. október

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/12.

Levelezőlap: Tekintetes Brenner Dezső ötödik gimnazista úr [!]

Szabadkán, VI., Deák utca 5. I. 1.

Pb.: Budapest, [1]905. okt[óber] 1.

Édes apám! A zongora ügyéről írtam egy sikerült cikket [a] B[ácskai] H[irlap]ba.184

Mondanom se kell, hogy teljesen tudatában voltam, hogy ezt az ügyet milyen finoman kell kezelni, nehogy ízléstelenség – bármilyen csekély is – történjék. A dolog pointje185 a zongoraklaviatúra összetörésén van. Ezt a tényt Dezső leveléből tudom, és úgy állapítottam rá, hogy nem lényeges, vajon szóbeszéd-e, vagy a leghatározottabban megállapított tény-e??

Ennyit erről. Most Gaizleréknél írom a levelet. A család háromnegyed része már elmerült Morfeusz186 tengerébe. 3 óra. Az idő hideg. – Olyan ragadós, komisz reumahűvösség!! Köszönöm a pénzt. Ebben a hóban valószínű, sőt bizonyos, hogy néhány írásomat majd értékesíteni fogom tudni.

Csók[ol] mind[annyitokat]

József

Csáth id. Brenner Józsefnek és Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5940/1/13; PIM, V. 5944/37.

[1905. október 5. előtt]187

Édes jó apám! A múlt zongoráját – a Blüthnert – letárgyaltuk et de mortuis nihil! (Nisi bene mellőzésével.)188

Ellenben a jövő zongorájának ügye van most napirenden, melyre vonatkozólag én egyszer már küldtem neked tudósítást, de amelyre vonatkozólag semmi választ nem kaptam. Az a rövid hír, amit küldtem – valószínűleg nem emlékszel rá –, arról szólt vala, hogy Scheffer nekem elmesélte, hogy egy „közönséges bútorkereskedésben nagyszerű Schweikoffer-zongorát189 [!] fedezett föl, amelyet potom áron meg lehet kapni”. – A bútorkereskedő egy nagy lakásberendezéssel együtt vette – és Scheffer szerint halvány dunctja [!] sincsen a zongora értékéről. – Ez a jeles zongora ugyanis 700-800 forintot ér – mondja Scheffer –, és 400-ért kapható. Egészen új. – Stutzflügel (?).190 – Én részben, hogy egy esetleg nagyszerű vásár lehetőségét el ne szalasszam, tovább érdeklődtem a dolog iránt. Megkérdeztem, hogy mikor lehetne látni?

Scheffer ma meghívott feketekávéra, bemutatott a feleségének, és elvezetett oda azután (Újvilág utca). Egy nem elegáns bútorkereskedés, de sok vevő benne. Gyönyörű és drága műtárgyak, szőnyegek. Fiatal jegyesek, mamák, tanácskozás, alkudozás. Játszottam a hangszeren, játszott Scheffer is. Megnéztük kívül-belül. Egészen modern szerkezet, amerikai húrozás. Könnyű billentyűjárás. Szép unakorda.191 Természetesen a Blüthnerrel nem vetekedhetik, mert végre is az értéke felényi, az ára pedig negyedrésznyi. De mondhatom, nekem a hangja nagyon tetszett. Szép basszus. Jó középregiszter. Csengő felső. A hangszer színe világosbarna. Inkább rövid, mint hosszú. (Körülbelül olyan méretű, mint Decsyéké.) (Erős hang.)

Scheffer már az első látogatáson említette, hogy volna egy zongora – mikor az Ehrbarját mutatta –, amelyet megvenne, ha volna helye – mert olyan kitűnő, és olcsón kapható. (Megjegyzendő, hogy ezt azelőtt mondta, mielőtt a Blüthner ügye szóba került volna.) Továbbá sajnálkozott, hogy egy ismerősének a múlt héten vett zongorát, és akkor még nem akadt erre, mert akkor ezt vette volna meg.

Most is mondja (ez a zsidó benne), hogy ha akárki megveszi és hazaviszi, otthon bátran mondhatja: hogy 800 forintért vette.192 Tényleg, a zongora új és szép hangú. Én nem ismerem a Schweikoffer [!] gyártmányokat, te bizonyosan körülbelül tudni fogod, mit tarts felőle az én és Scheffer véleményem [!] után.

Annyit azonban bizonyosan megér az egész dolog, hogy ha lehet, 4 forintért följere Pestre, és megnéznéd. (Azt hiszem ti., hogy 4 f[o]r[in]tot megér az a lehetőség, hogy esetleg jó vásárt csinálj. Mert zongora előbb-utóbb csak kell?)

(N[ota] b[ene]. Minél hamarabb volna óhajtandó a fölutazás, mert félő, hogy valami kóbor muzsikus felvilágosítja a bútorkereskedőt, avagy valamelyes házaspár elcsípi a jutányos zeneszerszámot.)

Ragadós eső esik künn. – ¾ 5 van, és már sötétedik.193 De ez a makacs, fiatal és jókedvű főváros nem törődik mindezzel, az utcákon folytonos zaj, az emberek rohannak, a villamosok csengetnek, s a szép asszonyok a körutakon sétára indulnak.

N[ota] b[ene]. Ha ezt a jelt [!] látjátok az írásaimban,194 annyit jelent, mint: új bekezdés. Újságírószokás, meg hogy kevesebb papiros fogyjon.

Ha feljönnél Pestre, apa, természetesen nálunk alhatnál. Van helyünk temérdek, és ágyruhánk is, amennyi kell.

A zongorára vonatkozólag – kérlek – postafordultával írj. (Mellékelt levél195 Dezsőnek szól.)

Kezeidet csókolja

Józsi

Édes öccse! Tettet!!

Nagyon okos dolog tőled, hogy hallgatsz a tanácsaimra. Okos, mert én egyszerűen azt tanácsolom: hogy mindenben (így pl. a levélírásban is) valami művésziességet keressünk, és erre igyekezzünk. Ez pedig semmi egyéb, mint az észszerűség, az okosság, a meggondolás, amelyre, ha hallgatunk, készen kapjuk a művésziességet, a természetességet. Például – mert példa nélkül fenéket se ér a dolog – ha egy eseményt mondasz el, és pl. tíz sorban akarod elmondani, akkor csak a legfontosabbat választod ki belőle, s a többit elhagyod. Máskor meg, ha hosszabb a tered, csak arról beszélsz hosszan, ami téged különösen érdekel, vagy ami iránt az olvasóban különösebb érdeklődést akarsz kelteni. – Ez az összes művészeteknek az egész titka. De ez a titka egyúttal annak, hogy mindent helyesen tudjunk meggondolni. Ezért ha leveleinket átolvassuk, és pl. azt látjuk, hogy abból a szempontból, mondjuk, az egyik bekezdés utolsó mondata jobban szolgálja a célunkat, ha egy új bekezdés első mondataként szerepel, habozás nélkül föl kell ismernünk a dolgot, és a mondatunk helyét meg kell javítanunk. – S ezért tartom fontosnak, hogy a Reclust196 olvasd, s a tartalmát szépen kivonatold. A tudományos anyagot ugyanis könnyebb kezelni, mint pl. a szépirodalmit. A fizikából pl. a tömeg és súly viszonyáról szóló fejezetet könnyebb jól elmondani írásban, mint a Szondi két apródját.197 Az első esetben ugyanis okvetlenül észre kell vennünk, hogy hibás az előadásunk – mihelyst valami lényegest kihagytunk, vagy nem fejtettünk ki eléggé.

Ezért adtam neked a Reclus könyvét, mely tudományos könyv, s amelyet nagy gonddal kivonatolj. Törd a fejed, hogy ezt vagy azt a részt hogy írd meg. Javíts rajta. Így bizonyosan meg lehet szerezni a jó stílust, a találékonyságot, a kifejezőképességet, amely nélkül az ember csak fél ember.198 Ezt sokan keserűen tapasztalják.

Írj valamit nekem. Ezenkívül olvasd el Jókai Mór Sárga rózsáját, és a kivonatát legkésőbb tíz nap alatt küldd el. (Egy kutyanyelven.)

Mondd meg Apának, hogy a kis Lányi Ernő elvitte Miskolcra a dalaimat megmutatni az apjának. (Egyébként okt[óber] közepén ők is a miskolci dalárokkal együtt Pesten lesznek.)

Ölel

Józsi

Lacinak 20 puszi. Anyika kezeit csók[olom]. És Mádi képit.

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/9.

Levelezőlap: Brenner Dezső gimnáziumi tanuló úrnak

Szabadka, Deák utca

Pb.: 905. okt. 5.

Kedves Dezsőm! Apának írtam egy Schweikoffer-zongoráról [!] és egyebekről. De erre vonatkozólag nem írt nekem. Mintha leveleimnek erre vonatkozó részeit abszolúte nem is olvasta volna. (Vagy tán nem is olvasta?) Kérlek, kérdezd meg őt e felől a dolog felől, és írd meg nekem, hogy mit mondott. Azt-e, hogy igen, azt-e, hogy nem. Szó lehet-e róla, vagy nem. Mit szól az ügyhöz általában? – És végül mindezt írd meg nekem. Laci írjon már! Dolgozik az ifijúr? Hogy van? És te? Ölel mind[annyitokat]

József

Csáth, Brenner Dezső és ifj. Kosztolányi Árpád Decsy Józsefnek

Magántulajdon.

Képeslap: Nagyságos Decsy József dr. ügyvéd úrnak

Topolya

Pb.: Budapest, 905. okt. 7.

Üdvözlünk és kérünk, hogy a Deke krónikás énekét elküldeni ne terheltessék.

Dezső

József

Árpi

Ferenc körút 42. I. 9.

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/10.

Levelezőlap: Tekintetes és vitézlő közép- és alsólövői Brenner Dezső Lojzika, Mária, Leopold gimnáziumi diák nemzetes úrnak

Szabadka, IV. Deák utca 5. I. 1.

Pb.: 905. okt. 9.

Jó Dezső öccse! Nagyon helyes dolog, hogy a leveleidben megírod az otthoni állapotokat abban a pillanatban, amikor a levél kel, az időpont megjelölésével egyetemben. Én ti. fejembe vettem, hogy tebelőled is csinálok újságíróinast, amilyen én voltam, s aki föl is szabadulhat legénnyé. – Csak kivonatold szorgalmasan Reclust, jól és meggondolva, s egyebet erre vonatkozólag ne csinálj, pl. ne is próbáld meg, hogy egy elbeszéléstémát kidolgozz. Nem sikerülhet! Olvass és kivonatolj.

Azt hiszem, hogy a csomagomat ma külditek el. Kérek bele – ha lehet – egy kis szárazkolbászt. – (Mi már télikabátban járunk és téli ruhában.) – Scheffer d[okto]rral tudattam, hogy apa nem veszi meg a zongorát, mert nagy alakú hangversenyzongorát szándékozik venni; punktum. Laci – írjátok, hogy szépen ír már. Írjon levelet, hosszút, a kutyateremtettét. Megkapta-e a láncot? – Mi a baja B[udanovits] Nagymamának? – Mit csinál Sándor, hol tanít és hogy él? – Hogy van Lajos? – Mandival mi van? – Irén jő Pestre az orra mián? – Majláth úr hogy van; tiszteltetem kedves nejével együtt, legközelebb írok neki – mondd meg!? – A gimnáziumban mi van, és mi volt okt[óber] 6-án a képezdében?? – Hogy van D[ecsy] Nagymama, Grószi?? – Mit tudtok Táti utolsó napjairól, óráiról, perceiről? – Sárga rózsát el ne feledd! – Minden kérdésre felelj!! Csók[ol] mind[annyitokat], ölel József bátyád. Szervusz.

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/11.

Levelezőlap: Brenner Dezső Mária gimnazista úrnak

Szabadka, IV. Deák utca 5. I. 1.

Pb.: 905. okt. 10.

Kedves Dezső! A B[ácskai] H[irlap] szombati számát kérd el Fischertől, az Irodalom rovatban ugyanis kritika áll benne ifj. Lányi Ernő dalairól; plajbászozd körül és keresztkötés alatt küldd el Miskolcra.199 (A csomagot megkapám. „Egy fényes gondolat” volt a tartalma, mint a Lipótvárosban mondják.)

Írd meg, hogy a lányok mit csináltak okt[óber] 6-án a képezdében???200

Holnap érdekes dolgom lesz; elmegyek Kossuthhoz és Apponyihoz a B[ácskai] H[irlap] megbízásából, s a vasárnapi számba írást kérek tőlük. – Erről majd írok még.

Vettem egy „kesztyűt”, mert máma fázott a kezem (télit, 3 korona). De csak azért, mert csak fázott a kezem!

Ölellek.

El ne feledd a feleleteket! – A sok kérdésre!

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/14.

[1905. október 15. után]201

Édes apám!

A lakásunkból, melyet eddig laktunk, elsején költözünk. Nem mi mondtunk föl, hanem nekünk, mert a házi nők a szoba kifestését, átalakítását és drágább áron való kiadását határozták el. Nem protestáltunk sokat a dolog ellen – mert úgyis hiába –, hanem néztünk lakást, és találtunk is olcsót, jót. Ugyanabban a házban, III. 23. A címen tehát nem sok változás lészen.202 Mi több, az új lakásunk csak 28 forint összvesen [!]. Elsején megyünk föl; még a költözködés se kerül egy krajcárunkba is. Addig kifürdjük magunkat, és novembertől kezdve úgy sincs kedve az embernek a káposztásmegyerit természetes hőmérséken élvezni.203

Micsoda okos kis fiú lett az én kis bátyám. Mondd meg neki, édesapuskám, hogy valami nagyon szépet kap tőlem, amiért ezt az óriási hosszú levelet írta!!!

Nagymama betegségéről Dezső azt írja, hogy vesekövesedése volna. Nem értem; vesekövei vannak, vagy csak ennek a veszedelme forog fönn? Van-e láza is? Az elválasztás innormális? Végeztek húgyvizsgálatot? Tulajdonképpen ürültek ki kövek? Mindez olyan dolog, ami nagyon érdekel, és írjátok meg annál is inkább, mert akkor a betegséget nagyon figyelemmel kell kísérni és kísértetni. Amint vesebajról van szó, az igen komoly dolog, s a vidéki doktorok – amilyen az öreg Wilheim is – ebben a tekintetben a gyógyulás és gyógyítás fogalmát valami igen elasztikus szubsztanciának vélik, s nemigen szokták meggondolni, hogy tulajdonképpen az egészséges anyagcsere biztosítékáról van szó. De itt nem akarok a vesék fiziológiájáról értekezni, csak annyit kérek, hogy a tüneteket írjátok meg.

Budanovits Bélát Szemere valóságos operaénekessé akarja kiképezni. Naponként gyakorlatokat tartanak, és rövid idő múlva elmennek az Operába, hogy az új tehetség megkezdje káprázatos pályafutását, mely egyedülálló lészen a tenoristák történelmében.

Tény, hogy Béla gyönyörűen kivágja a „d“-t is, hogy erő és szépség van a hangjában, hogy a középhangjai bámulatosan ki kezdenek alakulni. Már Ernaniból és az Álarcosbálból204 tud több áriát. A múlt héten Árpád a Gramofonhoz205 is bevitte. Ti. már előbb jelezte, hogy egy mesés hangú orosz tenoristát – a jó barátját – visz el, aki megfelelő honoráriumért énekel hengerekbe.

Tényleg elmentek. A Béla – már ti. mint az „orosz” tenorista – bunyevácul (!!) beszélt Árpáddal, a Gramofonék tátották a szájukat, hozattak kísérőt és francia tolmácsot. Az orosz tenorista bunyevácul megmondta Árpádnak, hogy csak oroszul tud, amit Árpád ki is jelentett, mire a francia tolmács elmaradt. Ellenben a zongorista zongorához ült, és bediktálták, hogy Budanov Vladimir úr, a moszkvai cári opera tagja előadja az Ernani nagyáriáját Verditől, a XY társaság felvétele Budapesten. – És Béla hőstenorja megőriztetett az örökkévalóság számára.

Szó ami szó, magam is bízom benne, hogy a hangjából még lesz valami.

Dezső kíváncsiskodott, hogy miket „beszélgettem Kossuthtal”.

N[ota] b[ene] én szívesen beszélgettem volna, de csak a titkárral beszélhettem, aki azután az én dolgomat az „elnök úrnál” elvégezte. S a cikk meglett.206 Ez az egész.

Még amiket magamról írni akarok, azok a következők:

1. Teljesen egészséges vagyok, amit… stb.

2. Vigyázok a ruhámra és mindenemre, ami annál indokoltabb, mivel az az ún. kémiai gyakorlatokon folyton veszedelemben forog.

3. Jövő héten kezdem a boncolást.

4. Szükségem volna Hertwig Entwickelungsgeschichtéjére, melyet – minthogy mindig kell – szeretnék megvenni. Írj, kérlek, – talán – egy levelet Aufrechtéknak, hogy Brenner Józsefnek (aki ott igazolja magát indexszel) adják oda ezt a te nevedben megrendelt könyvet. (15 márkás könyv.)

S amit tudni szeretnék:

1. Mi a felelet a levélben elszórt kérdésekre?

2. Hogy állotok az egészséggel?

3. Lacika milyen módon tanul; türelmetlen, éles eszű, szórakozott; jó, mulya vagy csintalan az iskolában. Mennyit alszik?

4. Dezső tanul-e, vagy Julizik-e? (Írjon gyakrabban az, öcskös!!)

5. Anyika hogyan áll a fejfájásokkal?

De most sietnem kell kémiai analízisre, akit a kiváló, óriás homlokú Winkler dr. tanár ad elő. Délután ¾ 2 van.

Kezeidet csókolja; mind[annyitokat] ölel, csókol (Lacit 100[-szor])

József

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/12.

Levelezőlap: Brenner Dezső Mária ifijúrnak

Szabadka, VI. Deák utca 5. I. 1.

Pb.: Budapest, 905. okt. 23.

Kedves Dezső öcsém! A csomagomat holnapra vagy holnaputánra megkapjátok. Azt hiszem, hogy még október 31-e előtt sikerül visszakapnom hazulról. (??) Ha azután küldenétek, akkor már az új lakásomra, Ferenc körút 42. III. 23. alá címezzétek. – Épp most, mielőtt e levelet – Bella néniéknél – írnám, hallgattam a Telefonhírmondón Sába királynőt. Árpád énekeli Salamont, és még nem tudni, hogy sikerül a dolog: mire a levelet megkapod, te már, azt hiszem, az újságban megolvashatod.207 – Ma boncoltam ez évben először. (N[ota] b[ene] rém komisz női hulla a miénk, és a munka nehéz, de tekintve, hogy sebész akarok lenni, türelemmel ki fogom keresni a legrejtettebb erecskéit is.)

Béláék Lacija kicsit beteg, gyomorhurutos, de csak enyhén.

Nagymama hogy van otthon? Írd meg, hogy van-e láza, és hogy milyenek (milyen természetűek) a fájdalmai, ezt tőle magától megtudhatod.

Mindszentekre 1.) nem megyek haza, mert két napra nem érdemes egy napig utazni, és 2.) nem mehetek, mert boncolásra ki vagyok írva, s emiatt nem lehetne bliccelni. Mindazáltal apuska kérjen jegyet, mert ha rektori szünetet kapunk véletlenül: akkor (esetleg) hazamegyek, és különben is a jegyet karácsonyra föl tudom használni.

Tegnap voltam hangversenyen, és hallottam az 5. szimfóniát: kitűnő előadásban; továbbá a Tannhäuser-nyitányt.208

A kedves Margit és Marry nénikét üdvözlöm, s amennyiben nekik nem kényelmetlen: csókoltatom is. Ap[uska] és any[ika] kez[eit] csók[oltatom]; mind[annyitokat] öl[el], csók[ol]

Józsi

Kérek feketekávét üvegben!!

Lányi Ernő Csáthnak

Magántulajdon.

Kedves Jóska öcsém!

Átnéztem szerzeményeidet. Ha nem volnál az apád fia, kit szeretek és becsülök, akkor úgy könnyedén kivágnám magamat egypár konvencionális frázissal most, mikor kritikát kell mondanom. De becsüllek annyira, hogy nem riadok vissza a máskülönben oly hálátlan igazmondástól, annál is kevésbé, mert látok munkáidban bizonyos melodikus vénát, itt és ott poézist is. A baj az, hogy semmit sem tudsz, és a nélkül a bizonyos tudás nélkül teremteni nem lehet. Baj az is, hogy nem vagy zongorista, mert a zongoristáknak rendesen már az ujjukban benne van némi harmonikus tudás, mondjuk, rutin. Ez aztán nagy segítség a papírra való leírásnál is.

Neked mint hegedűsnek, ki inkább a homophon209 zenében vagy otthonos, ab ovo tanulnod kell, a legelemibb dolgokat is, elkezdve az enharmonia210 fogalmán és a hangköztanon. Tedd ezt, kedves öcsém, hiszen Pesten tán akadsz oly emberre, ki tégedet taníthat. Ez conditio sine qua non.211 Ha ezeken a tanulmányokon keresztülrágtad magadat (beleértve természetesen a tulajdonképpi összhangzattant is), akkor próbálkozzál meg először a legkisebb formákkal. Ha van hangod, úgy igen ajánlatos volna valami vegyeskar-egyesületben (talán a zenekedvelőknél)212 énekelj a kórusban. Ez arra jó, hogy – mi neked még nem egészen fölösleges – tanulmányozd és figyeld meg az egyes hangok karakterét és terjedelmét. Szóval: „Des Lernens ist kein Ende”213 – mondja Schumann, és te még egészen a kezdetén vagy!

Bocsáss meg e preceptori hangért, jót akarok vele.

Nagyon szeretnélek már egyszer látni itt minálunk. Ha már apád olyan – no, nem akarom a fia előtt nagyon leszólni; de tudod mit: főzd le, és gyere le hozzánk egyszer.

Isten veled, kedves öcsém.

Ölel

Ernő bátyád

Miskolc, 1905. okt[óber] 28.

1905. november

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/15.

B[uda]p[est], 1905. nov[ember] 1.

Édes apám. Már mindenestől az új lakásunkban vagyunk. Én azonban most nem innen, hanem Helén néniéktől írok neked, hová azért mentem, hogy az örömhírt: „Jenő bácsi patikát kapott!” – elmondjam. Éppen Pista bácsiékhoz toppantunk be én, Dide és Árpi ebédre, amikor Jancsi megérkezik, és mondja a nagy újságot.

A pakkot és a sok remek ételt nagyon köszönöm: anyikának és Mádinak. N[ota] b[ene]. A nyakkendők kitűnőek.

Bella és Jancsi mikor jönnek Pestre? – Ezt nem tudtuk megkérdezni Jancsitól, aki szaladt a vasútra.

Etelke írja, hogy a szünetjük rövidebb lesz, és hogy valószínűen karácsony alatt is kell járniok a tífusz miatt. – Elmondtam Bella néninek a száraz tényt, aki rögtön így szólt:

– Hát jöjjön Etelke most Pestre mindjárt; még jobb is, te itt leszel fönn, és mégis az a kislány többet lát, mert te mindenfelé elmehetsz vele. – Én is viszem ugyan mindenfelé, de így még jobban kihasználhatja a pesti élvezeteket.

Most Hofbauer Aurél főjegyző van fönn nála a feleségével 3-tól, de mihelyst elmennek – mondja nekem Bella néni –, írni fog Etelkének, és ő jöhet. – Mikor az iránt akartam tapogatózni, hogy tulajdonképpen „mindegy”-e Bella néniéknek a dolog: előre kijelentette, hogy teljesen mindegy, és Etelkét bármikor biztosan várja; mert nem az a fontos, hogy mikor jön, hanem hogy „mikor jöhet” – mondja ő – „s ezért híttam karácsonra [!], mert nem volt kilátás más szünetre.

Ezzel ez az ügy el vagyon intézve. Mádi készüljön, hogy ha a levél megy – jöhessen. Megjegyzendő, hogy előreláthatólag Hofbauer Aurélék hosszabb ideig maradnak. Bella néni nagyon óhajtja Mádit látni. – Ezt különben csak neked mondom el ilyen hosszan, apám, aki, bocsáss meg, jól tudom: az ilyen dologban erősen vigyázol a skrupulusokra.

A holnap eljövendő pénzeket előre is köszönöm.

Kezeidet és anyikáéit csókol, valamint mind[annyitokat] ölel

József

N[ota] b[ene]. Béla fölszólítására holnap beszélek Tóvölgyivel a dologban; szerintem ugyan nem lenne szükség erre. 40 f[o]r[in]t: elég.

Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/2.

[1905. november eleje]

Édes Anyikám. Elsősorban megköszönöm neked a kitűnő és emberi szavakkal nem is magasztalható étkeket, melyek a rendes, mondhatnám főrangú vacsorázást biztosítják nekem, Nekünk!! Mert teljes köztársaságban élünk, mint az első keresztyének. Minden falatunkat megosztjuk egymással, már csak a változatosság kedvéért is. Másfelől meg az osztozkodásnál senki se húz rövidebbet, hála a te gondosságodnak és bőkezűségednek (mely egyszersmind az apáé is).

Tegnapelőtt voltam Mérayéknál (Váci körút 51. III.). Igen szép lakásuk van, és kitűnő egészségben leledzenek. Különösen az asszony meglepően helyrejött. Piros az arca, és meghízott. Opika szépen fejlődik, s a fiúk is nőnek. A néni nagyon kíváncsi Mádira, és várja (mert mondtam, hogy elviszem hozzá.). (A fölutazáshoz mit szól Mádi? Sok ruhát ne hozzon magával (felsőt), és olvassa a lexikonból „Budapestet”.) – A Mérayékhoz visszatérve érdekes (de nem meglepő), hogy az ember külön lakásban lakik, és csak vizitelni jár haza. Nem tom egyelőre-e. Úgy látszik, hogy végleg. Most négy hete jöttek haza a néni és a gyerekek Krumpendorfból, és már egészen rendben vannak. A bácsi könyvtárának és bútorainak azonban nyoma sincsen a hatszobás lakásban.214 Mérayné ott marasztott engem vacsorán, és részletesen kikérdezett mindenről. Kérdezősködött, hogy voltatok-e Pesten. Én pedig bölcsen elhallgattam, hogy: igen. A Béla gyerekinek nagyon örvendett. (N[ota] b[ene] olvastátok, hogy Béláékat kirabolták; nem tudom, biztosítva voltak-é). Irént is várja, mert mondtam, hogy feljő. (Béla fölszólított, hogy tudjam meg: mibe kerül az operáció. A kedves Tóvölgyi a kész költségeinek megtérítésén kívül csak annyit kér, amennyit a leány anyja (özvegy tanítónő) könnyen ki bír fizetni. (Köztudomású, hogy a polipoperáció az orrgyógyászati operációk közül a legdrágább, mert az utó- és mellékkezelésekkel egy hónapig tart el, és rendkívül sok időt rabol. Ezt én jegyzem meg. (Irén minimum 30-40 forintot hozzon.)

Levelemet végezve még köszönetet mondok a szép nyakkendőkért. (Igaza volt Dezsőnek.) Továbbá a következőket kérem elintézni.

1. Vasúti jegy Grószi névnapjára (dec[ember] 2.).

2. Írjátok meg:

α. Jenő bácsi patikadolgát,

β. Nagymama állapotát,

γ. Laci köhög-e még?

De most sietnem kell órára, mely csak minden szombaton van 4–5-ig, s melynek címe Az enyzmák. Prelegál: Dr. Tangl. – Ez olyan érdekes, hogy Etelkét elviszem rá. Egyáltalán, Mádival be fogjuk járni az egyetemet. (Érdekes lesz.)

Kezeidet csókolja, és válaszokat kér (Dezső írjon)

jó fiad, József

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/13.

[1905. november 8.]215

Átirat szabadkai nagykövetemhez

Dezső! Igazán botrányos dolog, hogy egy hét óta nem kapok levelet, aminek tisztán te vagy az oka, mert neked mint középső bátyának a „kötelessége”, hogy gondoskodjék a legnagyobbik bátyáról. Gondoskodjék, hogy az a szabadkai ügyekről tudjon, hogy hetenként több írásban értesüljön a családi eseményekről. Gondoskodjék, mert jól tudja, hogy a levlek [!] elmaradása milyen aggodalmat okoz neki. Fölszólítlak tehát, szabadkai képviselőm és nagykövetem, hogy haladéktalanul menessz levelet nekem, melybe a család minden tagja írjon. N[ota] b[ene] mindenkitől kérdeztem valamit: Lacitól meg pláne egy egész novellára tartok számot. Továbbá Mádi okvetlenül írjon bele… szóval mindenkinek akarom az írását látni.

Gondoskodj továbbá a dec[ember] 2-án való hazautazásomra szánt jegyről. N[ota] b[ene]. Elsején estére fogunk érkezni minden valószínűség szerént.

A Bácskai Hirlapnál elvégezted-e a novellám dolgát. Ti. addig nem kapnak tőlem kéziratot, míg azt nem hozzák. Ezért akarom ezt tudni…

El ne felejts továbbá az általános kérdésekre felelni; kik a betegek, s hogy vannak ők??

Én holnapután megyek Burmester hangversenyére216 és szombaton a Walkürbe217. Pompásan fogok élvezni.

Most rengeteg sokat kell tanulni, mert az élettan napi anyaga is rengeteg, emellett naponta délután 3–6[-ig] boncolok vagy kémiai laboratóriumban dolgozom. Emellett ún. revízióra is ki vagyok írva, ami annyit jelent, mint: felelés. (Igaz. Már kétszer „feleltem”… Természetesen: Jól.)

Beláthatod, tisztelt öcsém, hogy komisz eljárás volt tőled, hogy nekem nem írál.

Írj hát gyorsan.

Ölel

József bátyád

Mellékelt novellát218 a Bácsországnak vidd el.

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/15.

Levelezőlap: Brenner Dezső Mária hatodik gimnazista úr

Szabadka, Deák ucca 5.

Pb.: Budapest, 905. nov. 13.

Kedves öregem! 1. János bácsit219 kérd el a Brauntól okvetlenül és küldd el nekem mindenesetre. 2. Lacikának a leveleit senkinek se engedd diktálni. Ő maga írja azokat!! 3. Laci arcképét minél hamarabb küldjétek el. 4. Mádinak mondd meg, hogy Pista bácsi és Bella néni okvetlenül várják, és ha iskolája is lesz, ne menjen, mert 20-án biztosan följöhet, s akkor 1-jéig mulathatunk!! 5. Ma haza akartunk menni én és Árpi; ha jegyünk lett volna, akkor nem e levelet, hanem a bátyádat kaptad volna kézhez. – N[ota] b[ene] valószínű, hogy egyheti szünet lesz a tanításban. – Tekintve azonban, hogy a laboratóriumokat nem csukták bé, nem menék haza. 6. Apuskát értesítsd, hogy a múlt jegyem már nem érvényes (2-án járt le), és oda-vissza valót kérek, november végére. (Minél hamarabb.) 7. Tegnapelőtt voltam a Walkürben.

Ölel

Józsi

Írj!!

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/16.

[1905. november 14. és 16. között]220

Édes apa!

Pénteken több mint valószínű, hogy újra megkezdjük a munkát, ámbár most szünet alatt se lustálkodunk ám. N[ota] b[ene]. A laboratóriumok most is nyitva állanak, és boncolni is lehet.

Ilyenformán nem is megyek haza rögtön, hanem várok az üggyel egy kicsit.

Itt az ügyet tisztán látjuk, mert láttuk a lefolyását, de annyit mondhatok róla, hogy nem Melha Armand és Vágó Béla a hibásak, hanem a kormány és a piszok rektor.221 Az a rémhír, hogy a félévünk elveszhet, semmi alappal sem bír. Erre még nem volt példa; másrészt meg akkor lenne csak rémes komédia!

Ma délután az Egyetemi kör retorikai szakosztályában olvasok föl valamit. (A múlt hónapban jelent meg az első cikkem – azt hiszem, már megírtam – a Virágfakadásban, egy pesti revüben, melyet Endrődi Béla (a költő222 fia) szerkeszt. A tárca az ősmuzsikusokról: Correlli, Tartini szól.223

Anyikának a kitűnő elemózsiát hálásan köszönöm, bár szalonna még vagyon. De kitűnő pihenő lészen ez a sok szalonna után.

Laci írjon, és rajzolja le a csizmáit. (Rajzoljon!!)

Szombaton hallottam a Walkürt.224 Szenzációs meglepetés volt még a Lohengrin225 után is – számomra. Ellenben a Bolygó görögöt226 Jancsival tegnapelőtt néztük meg. Remek muzsika. Nem olyan invencióktól duzzadó, mint a János vitéz, de csapongó fantáziájú és sok apró, kényes zenei pikantéria. Fedák Sári egyszerűen mesés ebben a szerepben.

Mikor Burmestert hallgattam,227 rád gondoltam, apa. A végén négyszer újráztuk meg. (Frankl Pistát ott láttam, de neje nélkül.)

Vasárnap megyünk Fidelióba.228 (Van még pénzem!)

Lacit ölelem, csókolom a vékony kis nyakán, ott, ahol a kék ér van.

Kezeidet csókolja és a jó sütő-főző anyikáét is

József fiad

Dezső, írj!! Sokat. Sárga rózsa?? Mit tanulsz? Írj.

Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/3.

[1905. november közepén]229

Édes anyika.

Ma vagy holnap megy a szennyes ruhám. (Dide táskájában, mivel egyrészt az addig használt faláda igen nagy üggyel-bajjal volt csak összeszedhető; másrészt pedig jelenleg szemétládának használjuk.

A táska visszaküldésére háromféle kombinációm van.

1. Vagy Etelke hozza föl a napokban (kedd v[agy] szerda) a tiszta holmival együtt. Hiszen neki nyolc-tíz napra úgyse kell sok ruha.

2. Vagy én hozom föl dec[ember] 3-án szinte már kimosott ruhákkal töltve, majd ha Grószi névnapjáról visszautazom. Pista bácsi remek borokat fog vélem küldeni, és feni a fogát a kárlátott maradékokra, amit megint nekem kell majd szállítani.

3. A harmadik változat arra a nem várt esetre vonatkozik, ha nem mehetnék le elsején (ámbár a boncolással már készen vagyok). Ebben a nem remélt esetben a táskát te és Lálika néni küldenétek vissza összepakolva, illetőleg fölpakolva. Ebben az esetben beleférne két ing, egy gatya és vagy tíz zsebkendő, mert másra nincsen szükségem.

Irén azt mondja, hogy csak akkor utazzam le, ha négy napot otthon tölthetek. Lehet, hogy ennyit otthon lehetek, de lehet, hogy kevesebbet. A hazautazás mellett szól az is, hogy Mádit valakinek csak haza kell kísérni!

Irént a Bélával történt megegyezés szerint hétfőn visszük doktorhoz.

A Berger-féle mandarinból ettem, melyet apuska fedezett föl. Éljen!

A pénzt megkaptam, szépen köszönöm.

Apának írtam, hogy az egyetemi kör irodalmi estélyén felolvastam, azazhogy fogok felolvasni. Most megemlítem, hogy sikert arattam. Az itteni irodalmi előkelőségek, mint Juhász,230 a mester, Endrődi Béla, a költő fia, Vikár György, a költő fia melegen gratuláltak.231

Bella néni levelét expressz küldi, hogy Mádi jöjjön, mihelyst elmennek a vendégek.

Kezeidet csókolja

Jóska

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/16.

Levelezőlap: Brenner Dezső gimnazista

Szabadka, Deák ucca 5. I.

Pb.: Budapest, 905. nov. 17.

Kedves öregem!

Semmit sem írsz a mulatságról és egyáltalán semmiről. – Eddig többször kijelentettem, hogy ez nem járja. A kutyafáját! Iskolai dolgokról meg családiakról is! Mindjárt írj egy levelet. A béka című novellám megjelent, kérj egy példányt és küldd el Balázsnénak, helyesebben Grófnénak (megkékceruzázva).

N[ota] b[ene]. Ma küldöm a fehéreket, hogy Mádi magával hozhassa 20-án.

Írj.

Ölel mindenkit

József

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/14.

[1905. november közepe]

Kedves Dezső öccse!

Úgy alakulnak a viszonyok, hogy 15-én már bizonyosan otthon leendek, s épp ez okból valószínű, hogy nem megyek haza a Grószi névnapjára, lévén az időköz és a tanulási idő is igen rövid. Most már nem marad más hátra, hogy anyika és Lálika néni gondoskodjanak arról, hogy a kárlátót mi is megláthassuk. Mádi nem jöhet fel most, mert Hofbauerék már ugyan vasárnap elmentek – mindazonáltal Bella néninek olyan súlyos csonthártyagyulladása van, hogy alig tud beszélni. A csonthártyagyulladás rendes lefolyása pedig minimum másfél hét. Jó lesz a dolgot karácsonra [!], vagy ami még üdvösebb, húsvétra halasztani. Húsvétra itt maradok, de karácsonra nem maradhatok, mert egy hónapi szünet van, és a lakást fölmondjuk.

Jenő bácsival találkoztunk. Egészen megváltozott, jókedvű és szellemes, mint a Decsyek szalonspiccben.

Nagymama kitűnően érzi magát.

Mellékelt cikket vidd el Braunnak, és kérd a János bácsit, mondd meg, hogy kéretem, olvassa el a Szappanos András és családját, s te majd elmégysz szombaton megtudni, hozhatják-é vasárnap? Mert ha nem, akkor ugyanekkor (szombaton) visszakéred a cikket. Természetesen még ma: (pénteken) el kell vinned.

Ma voltunk reggel 10-kor Tóvölgyinél én és Irén. Megvolt az első legsúlyosabb operáció, mely váratlanul igen enyhe lefolyású volt, amennyiben:

1. Irén egy csepp könnyet és egy jajt se produkált.

2. Igen kevés vér folyt.

3. Körülbelül két gesztenye nagyságú poliptömeg jött ki összesen.

A leányzó igen jókedvű volt, mert szabadnak érezte orrlyukát. Már ömlik által rajt’ a levegő.

20 percig nem tartott az egész procedúra. A polipokat dunctosüvegbe tesszük el, hogy otthon is mindenki láthassa azokat.

Még egyszer kérlek, hogy a cikkemet még ma vidd el.

Írj még ma! Mindenféléről.

Ölel mindannyitokat

József

Kisbátyát csókoltatom.

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/17.

Levelezőlap: Tek. Brenner Dezső gimnáziumi tanuló úrnak

Szabadka, VI. Deák utca 5. I. 1.

Pb.: Budapest, 905. nov. 22.

Kedves öregem! Köszönöm a leveledet; de ne maradjon el egy hétre sem. Egyezzünk meg: csütörtök reggelre mindig küldesz egy l[evelező]lapot, vasárnapra pediglen egy levelet, hosszút. – Laca képe minden várakozásomat felülmúlta, mindennap sokszor megnézem. Braunnak csak még egyszer menj el a nyakára a héten, és többször ne (akkor ha a Budapesti levelemet, melyet holnapután küldök el – elviszed neki). – Etelkára vonatkozólag tévedsz; én azt írtam, hogy Bella néni valószínűleg 20-án fog írni neki, de ezt csak valószínűségképpen mondtam. – A Kneisel jellemzése, amit megírtál, jó, ha szorgalmasan tennéd, amire kértelek – ti. kivonatolnál –, úgy azt hiszem, tisztességesen megtanulnál szépírni is. A Kosztolányi-féle táskára vonatkozólag csak annyit mondj apának, hogy az eredeti láda hurcolkodáskor összetört, s emiatt se küldhettem abban, másrészt ha papírskatulyát vettem volna a fehérneműek számára, akkor a csomagolásra tenger időt kellett volna pazarolnom. Ennek okáért ne haragudjon apa. Ölel J.

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/18.

Levelezőlap: Tek. Brenner Dezső 6. gimnázista úrnak

Szabadka

Pb.: Budapest, 905. nov. 27.

Édes öregem. Hírül adom neked, hogy a leveledet tegnap (vasárnap) megkaptam, és benne a vasúti igazolóutalványt is. Köszönöm szépen apuskának és neked. Szinte köszönettel nyugtázom a tudósításaidat. Ellenben nem vagyok még abban a kellemes helyzetben, hogy a csomag átvételét elismerhessem, mivel még nem kaptam kézhez. Remélem azonban, hogy mire hazamegyek (most ½ 7 van, és e levelet Bella néniéknél írom), rendben lesz a dolog, s otthon találom az asztalon a ládát. (Bella néni már egészen jól van. Csonthártyagyulladása az utolsó stádiumban van.) A Dide kufferjában lehet küldeni Grószi névnapi kárlátott holmikat, amilyenek: hideg malacpaprikás, sonka, hideg borjúsült, hideg pulyka, sok torta, sok giardinetto.232 Minden (sok). – Természetesen mindhármunknak. Ezt az ügyet ajánlom becses figyelmedbe. Még nem tudni, hogy mikor lesz vége az előadásoknak, de ha becsukják az egyetemet, én szaladok haza. Ölel József

1905. december

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/17

Levelezőlap: Brenner József dr. ügyvéd úrnak

Szabadka, Deák utca

Pb. Budapest, 905. nov. [?]; Pb. Szabadka, 905. dec. 1. [?]

Köszönöm, apa, a csomagot; talán már 12[-én] otthon leszek.

Kezeidet csók[olja]

Józsi

Györikné csókol sokszor benneteket

Prikkel János [?]

[…]233

Jóska már két méter kolbászt és fél méter hurkát fogyasztott el a mai toron,

ölel Pista bácsi

Ne higgy neki,

Bella

Üdvözlet a szentlőrinci disznótorból234

Györik

Mayerkoff [?]

Egészségem kitűnő, József

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/20.

Levelezőlap: Brenner Dezső Mária joghallgatójelölt gimnazista deák úr

Szabadka, Deák ucca 5. I. 1.

Pb.: Budapest, [1]905. dec[ember] 7.

Kedves öccse! Haladéktalanul menj el B[ácskai] H[irlap]hoz, és mondd Braunnak: „a bátyám kéri a szerkesztő urat, hogy adja vissza az utolsó tárcáját” (ha lehet, a János bácsit is), mivelhogy ők nem használhatják. Pesten az állapotok komiszak. Most, hogy Bella nénihez jöttünk (mert itt vagyunk kedélyes beszélgetésben), látjuk, hogy minden kávéházban le vannak bocsátva a vasfüggönyök (a városban több helyütt lövöldözték a kétlábú felebarátaink egymást). – Valószínű, hogy a forradalom lassan, de biztosan megjő!! Az előadások rendesek, az egyetem nyugodt. Erősen tanulunk. 13-án zárunk. A koffert apuska tanácsa szerint fogom elküldeni. Írj, írj, írj. A Grószi névnapját hosszabban kellett volna leírni, kevesebb filozófiai elmélkedéssel, több új színnel. Írj.

Ölel

József

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/19.

[1905. december eleje]235

Dezső!

Menj el Braun Henrikhez, és kérd el a János bácsi című nálok heverő tárcámat (ha rövidesen nem tudják leközölni)!! – mert itt Pesten értékesítem. De okvetlenül szerezd meg – és ha nem találják meg, akkor kérdezd, hogy mikor menj el érte, mert a bátyámnak kell. Írj! József

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/22.

Levelezőlap: Nagyreménységű Brenner Dezső (perpedő) úr

Szabadka, Deák ucca 5.

Pb.: Budapest, 905. dec. 9.

B[uda]p[est], 1905. dec[ember] 8.

Perpedő! Ha én lennék az öccse, és te a bátya, akkor te naponként kapnám [!] tőlem az öccsétől levelezőlapot; a pech az, hogy én vagyok a bátya, és hetenként legfeljebb egy darab rongyos írást látok csak tőled – az öccsétől. – Többször kapálóztam már eme állapotok ellen. Én, aki naponként két kollokviumra tanulok, újságokat olvasok, látogatásokat teszek, tárlatokat szemlélek, hegedülök, sőt mi több: eszem is! – legalább minden héten kétszer írok neked, haza. – Írj, írj… Az egyetem becsukásáról kétes hírek merültek [!] forgalomba, hogy talán az orvoskari előadások még tovább tartanának, mint a többi karéi! – amire még nem volt példa a világtörténelemben. – A héten nem voltam Gaizleréknél, és így Irén állapotáról se tudok referálni apának; tény, hogy jobb orrlyuka ma már akadálytalanul átadatott a légforgalomnak. – Az eddig három operáción kevés vér folyt, s általában meglepő fájdalomtalanok voltak.

Mi újság otthon, írj, öccse, családi képeket, vígakat és közönségeseket; Laca életmódját, a tiédet, apáét, Mádiét, mindent írói ambícióval stb. stb.

Írj.

Ölel

József

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/21.

Levelezőlap: Brenner gimnazista

Szabadka

Pb.: Budapest, 905. 12. 14.

Kedves öregem! Szombat este érkezünk. – Tudasd az egész városban, akiket illet. Ma és holnap még kollokviumok, holnap indexaláírás. Ma volt Irén utolsó operációja, aránylag nagy vérzéssel. Most borogatják az orrát, különben jól van.

Ölel

Jóska

1906

1906. január

Csáth Juhász Gyulának

Somogyi Károly Városi és Megyei Könyvtár, Szeged, Kilényi-gyűjtemény, 2/30.

Pb.: 1906. jan. 3.

Kedves mester!

Olvastuk Kosztolányival a versét236 a Szeged és Vidékében. Nagyon tetszett mind a kettőnknek, különösen azt állapítottuk meg, hogy ebben véglegesen kifejlődött az ön mindig eredeti, mindig magyaros, de eddig nem tisztán sziluettezett ifjú költészete. De szóval többet. (16-án megyünk Pestre); Kosztolányi Párizsba készül.

Mindketten kérjük továbbá, hogy nézzen utána, vajon a Magyar Szemle két legutóbbi számában nem jelent-e meg Kosztolányinak egy ott levő verse és nekem a Bachról szóló kibővített (essay-m) kísérletem.237

Azután mi történt Marissal?238 Ha lesz ideje, ír egy kártyát, édes mester? Ugye ír!

Üdvözli

Brenner

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/18.

Levelezőlap: Tekintetes Dr. Brenner József ügyvéd úrnak

Szabadka

Pb.: Budapest, 906. jan. 22.

Budapest, jan[uár] 22.

Kedves, jó apuska!

Ma találtunk lakást. Szépet, világosat, tisztát. Kedves, öreg háziasszonnyal és külön bejárattal. Mindennek ellenére a szoba mindent beszámítva a szolgálatba (edénymosást és ruhatisztítást) csak 36 korona. Iratkozni csak holnap fogok, mert még mindig lehet, és lehetni fog még holnapután is.

Az előadások holnap kezdődnek. A lakáscím Üllői út 70. (hetven) 3. emelet 41. Az anatómiai intézet szomszédságában.

Kezedet csók[olja]

Józsi

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/44.

[1906. január 26.]239

Kedves öreg Dezső bátya!

Köszöntelek. A kis bátyát240 finoman írtad meg – és hivatalosan is buzdítlak, hogy e nemben gyakorold magad – az epikus kényelmessége és a humor megvannak benned, bár ez utóbbi csak csírában; a jelenet komikumát jól meg tudtad látni – ez fontos!

A B[ácskai] H[irlap] nem hoz a felolvasásokról komoly tudósítást – s ez az oka cikked sorsának. Nem hoz azért, mert a gyarló, dilettáns felolvasások nem ütik meg a mértéket, és mert e tehetségtelen felolvasások iránti kíméletből a szerkesztő kritikát nem, hanem ami annál rosszabb, üres frázisokat alkalmaz. Különben is egy kutyanyelv sok! Fél kutyanyelv, öreg! Egyelőre azonban tanulj, hogy ha a január 31-i bizonyítványkiosztás rosszul is üt be, azt a jún[ius] 29-in kireparálhatod!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!

Pesti hírek.

Idő. Állandó –4°R-os241 hideg.

Naponta hó. Lábfagyások, és naponta kb. 20 kr[ajcár] kiadás fűtésre.

Reggelenként az ún. harcias sziú indiános fölkelés, amikor a fölkelő tárgy (mármint orvostanhallgató) a dunna alól kibújva folytonos ugrálással és áhá, áhháháy brrhaha kiáltásokkal igyekszik a szoba hőmérsékét a fagypont fölé emelni.

2. (Állapotok.)

Különben kitűnő dolgunk van. A tejhez minden reggel habot kapunk – és habos kakaót iszunk. Vacsorára remekül esik a tea sonkával. (Talán csak nem felejtettétek ki a kofferből a tabloid teát!!??)

Egy baj van. Vagy szerencse!? Reggelenként már ½ 8-kor óra van az anatómiai intézetben. 9-kor gyógyszertan (dr. Bókay) a gyógyszertaniban, mely a klinikán van, 10-kor élettan az élettaniban. 11-kor újságolvasás és az egyetemi körben. 12-kor ebéd. Délután otthon tanulás vagy boncolás az anatómiai intézetben.

Van egy más baj is. A fűtőanyag drága, és ha ilyen idő marad, legalább 5 f[o]r[in]tba kerül kettőnknek a fűtés a jövő hónapban.

Érdekes dolgok. Ma este 6–8[ig] vonósnégyes kompániában fogok szerepelni. Mr. Bolténál (ami egy jó ozsonnát is jelent). Játszani fogjuk Mozart vonósötösét. Két hegedű, két brácsa, egy cselló. Én játszom az egy brácsát. – Holnap este az Operába megyünk meghallgatni a Don Juant. (Most ütöm a fejem, hogy elfeledém elhozni a tulajdonomat képező Don Juan zongorakivonatát!)

Apuskát interpelláld meg (egész titokban) a következő dologról. Nagy Laci kurzust hirdet az anatómiából szigorlatra való előkészítésképpen. A szigorlat elméleti és gyakorlati. Ára 40 korona. Én eigentlich242 nem akarok részt venni, de azt gondoltam, hogy rossz néven veszi, ha nem iratkozom föl. Rossz néven veszi azért, hogy én esetleg nem nyújtok számára módot, hogy így szóljon: Maga nem fizet semmit!! Apuska, aki a hasonló társadalmi kérdések megoldása iránt a legérzékenyebb, meg fogja mondani nekem, mint csináljak ebben az esetben. Az ő kifinomodott meglátásával ítél a helyzet fölött. (Ne tudja a dolgot a családban mindenki, e levél ne köröztettettessék [!], és sürgősen írd meg a választ. (Apa azt is mondja meg, hogy mennyi idő múlva viziteljek Nagy Laciéknál? – most 4. hetesek!!…)

Neked még egyszer köszönöm a hosszú tudósítást. Írj sokat! Laci és Mádi is!! …kérdések:

1. Készen van-e az új ruhám??

2. Mikor külditek? (Küldjétek mihamar!, hiszen úgyis csak ünnepélyes alkalmakkor húzom fel, szeretném, hogy ne kelljen minden jó társaságban fekete ferencjózsefemben feltűnni.)

3. Laci írjon nekem a választásokról segítség nélkül. Egyszer magyarázd el neki a dolgot. (Mi a képviselő, mit csinál, ki helyett dolgozik; akik helyett dolgozik, azok választják és fizetik; milyen pártok vannak /magyar és német/ stb…?!!) Írjon.

4. Apuskának minden jót kívánok új cilinderéhez, mondd meg neki, hogy ilyenformán nekem csak egy középrossz kalapom van!?? – Várom a ládát! Mind[annyitokat] csók[ol], Apka és Anyka kez[ét] csók[olja] jó bátyád,

Józsi

LACINAK TÍZ PUSZI!

Kérlek, mindjárt küldjétek a ládát.

Dezső, menj el B[ácskai] H[irlap]hoz, és add le Fischernek a címemet.

Dezső és Laci!! Írjatok.

Csáth Budanovits Antalné Sturcz Jusztinának

PIM, V. 5948/5.

Kedves Nagymama, ma írok először ún. részvétlevelet,243 és ne vegye rossz néven, ha ez hosszú és a többitől eltérő lesz.

Különös feladat nekem vigasztalni önt, akit a sors mintegy kiképzett a vigasztalódás művészetében. Hiszen a nagymama a férjét is olyan rettenetes módon vesztette el, hogy a halála kevésbé volt szomorúság, mint megkönnyebbülés. A gyász, az igazi lélekrengető bánat akkor érte önt, amikor a lépésről lépésre látnia kellett, hogy az egészséges ember mint esik bele az élőhalottak koporsójába, miként változik át vesztett lelkű tehetetlen vázzá.244 Ez lehetett a kegyetlen fájdalom. Vagy nem is ez! Talán inkább: az, hogy a halállal napról napra apró alkukat kellett kötni…

„No, még elég jól van! Ma rosszul volt, de holnap jobban lesz. Talán nem is lesz olyan végzetes a betegség lefolyása. Talán segítenek az orvosok!!” Ez a reménykedés és kétségbeesés apró dolgokban az, amelyeknek bevétele után rettenve látjuk egy napon, hogy a fájdalomhoz hozzászoktunk, és félig-meddig érzéketlenek vagyunk iránta. Ezt az érzést ismerte meg a nagymama immár második periódusban hosszú évek során. Ennek az érzésnek az igazságához jutott el a fájdalom mérgének apró részletekben való bevétele után. De amily kegyetlen lehet a magunkra ismerés eme fájdalma, amilyen irtózatos lehet a napról napra való megnyugvás kényszere, oly igazság is van ez érzésben.

Ami veszendő, elvész a maga idejében! De mindannyian veszendők vagyunk! S ha Nagymama saját maga előtt nem is meri beismerni, hogy Nagyapa az ő 56 esztendejével és Lajos az ő 25 éves ifjúságával az idő szerint a halálra megértek… lelke mélyén tudja jól a bölcsességet, hogy valami uralkodó Igazságtalanság igazsága teljesedett be rajtuk. Az anyag igazságát, az anyag törvényeit értem, azért a valamiért, melyből gyúrva vagyunk valamennyien. Amit nem ismerünk, csak sejtünk, s mely felett úrrá lenni: az egyetlen törekvése az emberi erőknek.

Mindez nem vigasztaló a nagymamának ugyebár, aki ma és holnapután csak sírni tud, azután meg néhanapján hosszan elgondolkozik. Igaza van: az ön asszonyi fájdalmán a könnyű és szabad sírás segít csak tartósan – és kívánom, hogy segítsen. Az igazi vigasztalás útja azonban más: az a tiszta és sokat érő öröm, melyet a „legnagyobb” fia, Sándor, ez a remek alkotású gyerekférfi, és széplelkű három leánya adnak. A fájdalomra ez lesz a legjobb kárpótlás. Hogy haldokló fiának testi és lelki kínjait végig kellett néznie… és vele együtt végigszenvedni, ezt el nem felejtheti a nagymama soha, de kell, hogy megbékéljen látva többi gyermekének az egészségét és szép fejlődését. Ha tudjuk, hogy eljő az ősz – ez nem rontja meg gyönyörködésünket a tavaszban.

Eddig tart az én furcsa részvétlevelem.

Hiányzik belőle az „engedje az isten!”… „az idő minden sebet begyógyít!!” stb… de azt gondolom, hogy a nagymama ezt éppúgy nem veszi illetlenségnek, mint ahogy én óhajtom, hogy a levelem vigasztalódást – ha igen keveset is, de vigasztalódást okozzon.

Kezeit csókolja

hű unokája,

Józsi

Budapest, 1906. január 27.

Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/4.

Levelezőlap: Őnagysága Dr. Brenner Józsefné úrasszony

Szabadka, Deák ucca 5. I. 1.

Pb.: Budapest, 906. jan. 29.

Édes anyika! Ma kaptam meg a ládámat. Ha láttad volna, bizonyára sírva fakadsz. A fináncok összehányták az egészet. Szeretném tudni, nem loptak-e el valamit? (Pecsét természetesen fölvágva.) Megvolt minden. Ezenkívül szalonna és birsalma, amiket hálásan köszönök. Dezső nem ír, és senki se!!! Szegény Lajos utolsó körülményeiről, a temetésről és a többiről.

A kis bátyának245 szombatra levélpapirosokat fogok küldeni, hogy van az öreg? (Egyéb hírek. Ma kezdtem a boncolást. A család egészséges. Lacika gyönyörű.246 Azt álmodtam, hogy Béla legközelebbi fia Mandihoz iszonyúan fog hasonlítani!! Jó lesz erre emlékezni.) Bella néninek apró torokfájásai vannak. Az idő enyhült. A pénzt megkaptam és nagyon köszönöm. Különben szombaton hosszú levelet írok. Kez[eidet] csók[olja] jó fiad, Józsi

1906. február

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5948/1/120.

[1906. február 1.]247

Édes Dezső bátya!

Éppen most érkeztem az Operából, ahol a Sába királynőjét248 hallgattam végig. Azon melegibe ülök most ide le, hogy megírjam Árpád monumentális sikerét. A fiú egyszerűen bámulatos volt; ennyi nemes intelligenciát, énektudást és jó játékot az Operában nem sokan produkálnak. Elszámlálhatom őket az ujjaimon, Takáts, Anthes, Arányi, Szendrői és talán: Pichler, Kornai és Ney B[ernát]. Igen szép sikere volt, a három felvonás után ötször hítták ki. A darabról nem írok neked – Goldmark muzsikájáról összegezni fogom majd egyszer azt, amit gondolok – nyomtatásban.249

Mellékelve küldök kisbátyának levélpapirosokat, hihetőleg örülni fog neki… mi több: majd ír rajta nekem.

Én kitűnően vagyok itt. A tél alábbhagyott; fölengedtek megfagyott tyúkszemeim, és bizonyos kéjes viszketést okoznak nekem, melynek folytán a fenével etetem az öreg földet, hogy forog, és nem ül a …poharán,250 miáltal nekem lábfagyást, másszor lábsüléseket okoz.

De a dolgok kedélyes oldalai egyebütt is vannak elhelyezve. Most egy hónapig minden délután 3–6-ig boncolok. Egy fiatal, de tetőtől talpig tuberkulózissal agyonmérgezett hullát. (Ne ijedjetek meg, a tub[erkulózis]-bacilus a halál után nem virulens.) Csak azért írom meg, mivel a boncolásom tekintélyes munkája abból áll, hogy tuberkulotikus nyirokcsomókat vágok, vájok, vágok, kivágok!! Mi a tuberkulotikus nyirokcsomó?? Felelet: Az ember teste tele van nyirokcsatornákkal. A baktériummérgek, amilyen a tuberkulózis is, ezeknek a medrében úsznak tova; e nyirokutakban rakásszámra vannak beiktatva nyirokmirigyek, őrházak; ezek a testet védő fehérvérsejt-katonák laktanyái. Ezek megküzdenek az ellenséggel, kegyetlen élet-halál harcot vínak velök, s amikor már nem tudnak mit tenni, amikor ők, a fehérvérsejtek dagadtra zabálták magukat méreggel: csak akkor van nyitva az útja ennek a méregnek egyéb irányokba. Ott ismétlődik ez a folyamat. Végre az egészen megmérgezett test tele van ilyen fehérvérsejt-holttestekkel borított csatamezőkkel. Ilyen földúlt, bátor, de elpusztult katonákkal telt laktanyákkal. – Ugye érdekes!!?

Hanem borzasztó, milyen nehezen megy nálatok a levélírás. Én ma 8–11[-ig] előadásokat hallgattam; 11–12[-ig] az Operába jártam, hogy kapok-e potyajegyet? (Kaptam, páholyba voltunk.) 12–1½ [-ig] ebédeltem, és Bella néniéknél viziteltem. ½ 2–3[-ig] boncolásra készültem. 3–6[-ig] mosdottam, átöltöztem. 7–½ 11[-ig] operát hallgattam. És most, ¼ 12 órakor itthon még jut időm vacsorázás mellett írni haza ezen hosszú levelet.

Ma menj át Didéhez, és mondd meg neki, hogy az indexe nálunk van; rohanjon minél hamarabb, hogy hétfőn kezdhesse az aláíratásokat, mert baj lesz az ügyből.

Munknak apró meséit pénteken hozta a Pesti Napló.251 Ez jó […] a B[ácskai] H[irlap]nak. Mondd meg ezt Didének.

Kitűnő háziasszonyunk van252 – volt szülésznő, özvegyasszony, aki ha lehet, még felülmúlja özv[egy] Sztrakánét is: a háziasszonyok ideálját. Bámulatosan figyelmes, okos és tapasztalt öreg nő, aki jól beszél németül. Története majd szóról szóra az, ami a másik öreg háziasszonyunké volt.

A szobánkban rend van. Az edényeink naponta mosatnak (néha kétszer is)… szóval urak vagyunk.

A bizonyítványodat írd meg, valamint minden érdekeset, ami történt.

Hogy vannak apa, anyika, Mádi, a Nagymamák, Grószi, Laci??

Bella néni többször kérdezősködött Mádiról. Erre az ügyre vonatkozólag csak azt szeretném mondani, hogy valójában nem volt sem homályos, sem félreértésekre alkalmat adó az az eljárás, melyet Pista bácsiék tanúsítottak annak idején. Ezt csak azért írom, mert otthon, ahogy apuska világításában láttam a dolgot, én is hajlottam más magyarázatokra, de ma jól megnézve az ügyet, konstatálnom kell a fönnebbieket.

(Reggel)

Mellékelt Budapesti levelet vidd el Braunnak. Most reggel, ahogy fölkeltem 9 órakor, határoztam el, hogy megírom a cikket. Vidd el Braunnak vagy Fischernek még 8 óra előtt. Ha nem viheted, küldd el Marcival (Fischernek).253

Lacikáról pedig legalább két-három esetet küldj vasárnapra. Akármilyen semmiséget, de megírni. Szépen! Ha jól meg akarsz tanulni írni, mindig mondd el hangosan a leírt gondolatokat; a mondatok fölött gyakorolj kritikát… forgasd meg a szerkezetüket, figyeld meg, vajon elég egyszerűek-e? Így azután nincsen hosszú és magyartalan mondatod!!

Mádit biztasd, hogy írjon! Általában minden héten legalább három írást kapjak! (Lacitól, tőled stb.)

Mellékelt levelet szinte juttasd el nagymamának. Írd meg továbbá, hogy mikor lesz a születésnapja, hogy gratulálhassak neki????

A ház-ügyről is emlékezz meg. Hová megyünk lakni, mi a szituáció??254

A bizonyítványról, az iskolai dolgokról, tanári komiszságokról, Pájó-órákról255 stb. sokat írj.

Gondosan és körültekintően figyeld meg a családban történteket, mert nagy, orvosi szempontok szerint készülendő krónikám számára kell minden érdekes esemény.

Ezzel vége a levélnek.

Írj. Írj. Írj.

Csókolj meg mindenkit… otthon.

Mindannyitokat ölellek. Apa és anyika kezeit csókolom, és neked erős, csontos (de ez idő szerint büdös) kezeimet nyújtom neked. (Nem tudtam jól megmosni, tegnap könyökig vájkáltam az aludt vérben és a belekben.)

Szervusz,

Jóska

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/23.

B[uda]p[est], 1906. febr[uár] 4.

Kedves Öregem!

Köszönöm a nagy méretű leveledet. Azt azonban el kell ismerned, hogy én is ugyancsak kitettem magamért. Vastag levelem bizonyára óriási hatást keltett úgy súlya, mint tartalma miatt! A Mádinak itt küldöm az írást Berzsenyiről, és a B[ácskai] H[irlap]nak e cikket a képezdéről. Haladéktalanul juttasd őket illetőségi helyökre. (Leveletek igen kedves és szépen stilizált volt. Mádi kezd jól írni.)

Apuskának mondd meg, hogy kérem, minél hamarabb küldje el a pénzt a Nagy Laci-féle kurzusra. Hétfőn fogok jelentkezni. (Miért írtatok ilyen későn, mondtam, hogy sürgős! ez az ügy!? A kurzusból így két órát elmulasztottam. Ezt azonban pótolni fogom tudni. Mondanom se kell, hogy a kurzusnak óriási haszna lesz. A szigorlat anatómiából biztos, most a szigorlati preparáló fogásokkal – amiket az ember a boncteremben egyébként nem gyakorolhat, és nem is lát – részletesen megismerkedik.) A kurzusdíjat, 40 koronát lehető sürgősen kérem tehát, mert az óraláncom kénytelen lesz bevándorolni. A 35 forintból ti. 10 elment lakásra, 5-öt föléltem, maradt: 20. Ebből holnap leteszem a kurzuspénzt.

A kis öregnek256 egyik kihúzott lyukas fogát küldd el nekem ide (be fogom az óraláncomba csináltatni).

Azt hiszem, hogy a Révfytől azért kaptál szekundát részben, mert járatlan vagy azokban az udvariassági kötelességekben, melyeket az olyan gentleman tanár, mint ő, úriemberektől, tehát a diákjaitól is megkíván. Stréberkedj, gyermekem, mint azt a kedves bátyád tevé, és ne törődj azzal, hogy a magad igaza érvényesüljön. Meg akartad neki mondani, hogy részrehajló és igazságtalan… ez hülyeség! Igazság és bírálás szubjektív dolgok. Igazság nincs! Ezt tanuld meg. Erők vannak, melyek közül az erősebb, az életrevalóbb érvényesül. Igyekezz belemászni az élet hullámaiba – éld be magad elméletekbe, melyeket nem értesz, barátkozz és udvariaskodj emberekkel, akiket utálsz, kurizálj minden lánynak cél nélkül, hogy örüljenek – de az apáddal szemben légy őszinte. Tisztán mondd meg, amit gondolsz. A nemi életről annyit írok, hogy amit mondtam, megmondtam, s igaz lesz az, amire kezet fogtunk. Addig azonban lehetőleg fürödj, minden szombaton (gőzben) hidegben, sokat járj, kemény ágyban aludj, és szellemileg ne izgasd magad.257 (Ez az utolsó a legfontosabb.) Nézd az életet tiszta szemekkel, hogy te férfi vagy, és [ha] vágyak indulnak meg a hátgerincedben, azt éppúgy nem kell szégyellened, mint ahogy azt nem szégyelled, hogy a legyeknek (muscae) hat lába van. Ennek az őszinte természetnézésnek, melyre meg akarlak tanítani, a kifolyása az lesz először: hogy ezt a levelet nem téped el, hanem engeded olvasni […], aki megérti. (Másnak nem.)

(Majláth úr írjon nekem a Mikovicsról.)

A kompozícióimat nem fogjátok muzsikálni!! – ez rontaná a renomémat, mert lesz még nekem egy operám!

Még egy tanács. Lányokkal: csak úrilányokkal érintkezz. De egyre vigyázz, hogy az a különös és félszeg viszony, melyet a mi középosztályunk rossz nevelésmódja és ostoba erkölcsi gondolkodása ugyancsak ápol – ne fejlődjék ki közted és a fiatal nőneműek között. Érts meg. Az az eltávolodás, melyet a fiatal fiúk és leányok között a nevelés mesterségesen fokoz: ez az erkölcstelen ellenmágnesezett állapot, ahol a két nem őszintétlenül és korán mint ellenség áll szembe, hogy megkezdje a kenyérharcot egymás ellen, ne történjék veled. Próbáld meg a dolgokat görög szemmel nézni – s a helyzet tisztulni fog. – Ha mindezt a veszedelmet, mely ebben a társadalmi kórállapotban van a kedélyed számára, nem érzed, akkor nincs is szükség védekezned. De ha igen, akkor egy használ. Mindig mondd el, amit gondolsz, akárkinek, és ne hagyj benn a lelkedben egy csírázó, homályos pontot sem, melyet ki ne tárnál a napfénynek. Hihetetlenül jól fogod magad érezni.

Tehát még egyszer a jelszó: őszinteség önmagunkkal szemben. Nehéz mesterség, de meg kell próbálni.

A tanulásodra vonatkozólag csak ennyit: ne annyira a dolgok megtanulására, hanem a dolgokra figyelj, inkább kérdezd magadtól: mi ez, amit itt nekem tudni kell? Mi ez egészben és részletekben? Mi az értelme, amiből hasznom lehet? A történelmet igyekezz így tanulni: minden passzus (paragrafus) után próbálj egy életigazságot fölfedezni. És pár sorban írd is le azt. Esetleg a könyv szélére. Pl. olvasol a népvándorlás földrajzáról, akkor odaírod: „A népek elhelyezkedése erőviszonyok szerint történik. Amint az edényben csak akkor áll egyensúlyban a víz, ha a folyadék nyomóereje minden oldalról egyenlő (mert ha egyik oldalon nagyobb lenne, akkor mozgás lenne még), úgy akkor van béke, ha a népek politikai nyomóereje egyenlő. A népvándorlásban nagyon különböző erejű népek szerepelnek; innen van e történelmi folyamatok hosszadalmassága – az egyensúly nehezen áll be. Amott béke van már (nyugalom), de emitt új hatalmas nép tör be, megint kész a forgatag: a helyzetek újra teljesen megváltoznak, mint amikor a vizet kanállal megkavarom, és minden cseppnek újra kell elhelyezkednie.”

Íme, egy ilyen jegyzet. Egy hasonlat az egész: fizikai jellegű (a folyadék erőegyensúlyi viszonyait a fizika tárgyalja). Te még nem tudsz fizikát, de ne riadj vissza akármilyen hasonlattól vagy gondolattól. Ne törődj az eredetiséggel, de erőltesd magad, hogy bármilyen tételből valami hasznot kifejj. Ne bánd, ha ilyen lesz is: „ki mint vet, úgy arat”, de valamit okvetlenül gondolnod kell. (Ezekről írj.)

Mádi meg lesz elégedve a cikkel, azonban nevet kellett alá írnom. Egy új álnevemet: Parittyát. Jó, mi!! Evvel a névvel Góliátokat lehet győzni!!

Lacinak új témát adok. A levélpapirosokat, a gyönyörűeket megkaphatta. Most már írni fog nekem „Az ételekről”. Melyek táplálóak, melyeket jó enni? Mikor kell enni? Mért eszünk? Miben hasonlít a mozdony és az ember? Mit tesznek a mozdonyba, és mit az emberbe, mi marad meg itt és ott? (Hamu és …) A mozdony a fűtőanyagtól mozog – az ember pedig az ételtől mozog, rág és gondolkodik. (A hasonlat megmagyarázandó.) (A cím: Az ételek.)

Ha az Igazságot258 elküldik Zomborból, küldjétek nekem el haladéktalanul…

Ez minden mondanivalóm. A fehérneműeket nemsokára küldöm.

A kurzus-dolgot ne feledjétek el. Pár napig azonban elvárhatok: tekintettel 8 korona zálogértékű arany óraláncomra és 10 korona zálogértékű gyűrűmre.

Gondolkozz azokról, amiket írtam!! A történelemtanulás új módszerére ügyelj!

Laci írjon.

Mindenkit csókolok.

Írj, írj. Még szerdára egy l[evelező]lapot és vasárnapra írj hosszú levelet.

Ölel, csók[ol]

Jóska

Braunnak a cikket hétfőn 2–½ 5 között vidd el. Várd meg, míg elolvassa, és megmondja, hogy közlik-e. Óriási cikk. Mádinak a dolgozatát Árpi írta, akit (tekintettel gólya voltára) erre fölkértem.

Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/5.

Levelezőlap: Tek. dr. Brenner Józsefné úrasszonynak

Szabadka, Deák ucca

Pb.: Budapest, 906. febr. 7.

B[uda]p[est], 1906. febr[uár] 7.

Édes anyika!

Tegnapelőtt délután kaptam meg a 21 db felséges dióspitét, melyeket a kalauzzal küldtél. Nagyon köszönöm a gondoskodásodat, igazán jóízűen ettünk belőle. Szalonna még van. Nem untuk meg (bár húsa nincs), mert jó ízű, és a hideg fagyasztó hatása jó (halmaz)állapotban tartja. Apuskának is szépen köszönöm a pénzt. Anatómiai ismereteimet sok igen jelentős résszel ki fogom itt bővíteni. Még egyszer köszönöm nagyon. – A szennyest a héten küldöm a kofferembe (!?). – Igen jó egészségnek örvendek. Dezsőnek bátyai és újságírói dicséretemet nyújtsd át. Ügyesen fog írni a kölyök!

Kez[eidet] csók[olja] Józsi

Csáth Brenner Etelkának

PIM, V. 5948/2/2.

Levelezőlap (tulipánnal díszítve): Brenner Mádi

Szabadka, Deák ucca 5.

Pb.: Budapest, 906. febr. 9.

Kedves Mádi!

Azt álmodtam, hogy a ruhámmal húst küldtetek jól becsomagolva, a fináncok azonban fölbontották, és apának, anyának minden újságpapirosát összehányva úgy tették vissza, hogy a hústól a ruha egészen zsíros lett. Apa természetesen beperelte a kincstárt, de a per másfél évig húzódott. Íme, az álom! Vigyázat okából!

Küldjetek azonban valami szagos, ne parfümszagú: hanem pacsuli vagy pézsma (ilyen durva szaga legyen) illatú szappant a boncolásokhoz, és egyebeket, amiket Dezsőnek írtam. Ne feledjetek el egy magyar–német zsebszótárt is mellékelni; a naplómat ti. újra írom: de németül.259 Ha nem szerénytelen a kérés: csinálj nekem vékony selyem, megkötős, hosszú nyakkendőket. Sötét narancssárga és középvilágos lila. Itt Árpádnak kiállították 40 vasból egyet. Igen elegáns.

Ölel

Józsi

Mindenkit csókolok.

Dezső, Laci, írjatok!

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/24.

Levelezőlap: Brenner Dezső úr

Szabadka, Deák ucca I. 1.

Pb.: Budapest, 906. febr. 12.

1906. febr[uár] 10.

Kedves Öcskös!

Most jutott eszembe, hogy a mai napon szerencsésen tizenhat éves levél! Tizenhat éves! Nem tréfadolog ám ez. Érezd magad jól ezen a napon, és gondold a következőket: „Az életemnek öntudatos és értékes részét ezennel megkezdem. Bizakodva és jókedvűen nézek a világ rejtélyei közé, mert azt hiszem, hogy a problémákat meg fogom fejteni, s a megfejtetlenek miatt nem száll el az álmom. Mert jól tudok aludni, s amellett, hogy egészséges vagyok – s így megvan a beléptijegyem ahhoz, hogy mindabban, ami szép: gyönyörködjem –, eléggé okos tudok lenni, hogy örüljek annak a jónak, amit a perc hoz. Örüljek a 16 évemnek és az utána következőknek, melyekben sok szép lesz!” Tudd akarni, hogy legyen is bennök szép. És lesz is bizonyára. Ezt kívánja öreg bátya, aki sokszor csókol.

Brenner Józsefné Budanovits Ilona és Brenner László Csáthnak

Magántulajdon.

Kedves Józsikám!

Tudom meglepődtél, mikor Budanovits nagymamát B[uda]pesten találtad. Nagy dolog volt, hogy végre reá adta a fejét az elutazásra. Most se indult volna útnak, ha Béla hirtelen le nem jön érte. Tudom, egész nap a kis porontyokkal bíbelődik. Nem tudom, meddig marad még fenn.

Jót nevettem a fánk-histórián. Képzelem Flóra néni gőgös, felfújt távozását. – Most már megyek a birsalmasajtot megkeverni. Laci egyre unszolt, hogy csak írjak akármit, de sokat.

Anyika

Kedves Jóska!

Ne haragudj, hogy ilyen sokáig nem írtam, mert elfelejtettem, sokszor csókol

Laci öcséd

Szabadka, 1906. II/10.

[…]

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/19.

[1906. február 11.]

Budapest, febr[uár] 11.

Édes Apuskám!

Igaza van Dezsőnek, már jó ideje nem írtam neked. Nem is mentegetőzöm. A leveleimben rendesen szívességekért kunyeráltam Anyikának, Dezsőnek, Mádinak – és rólad, aki oly pontosan (sőt elseje előtt) és minden külön kérés nélkül megírja nekem a postautalványokat, látszólag meg is feledkeztem. Talán azért, mert nem kellett semmit kérnem és megköszönnöm??

Nem, hiszen múlt héten is 40 koronát küldtél, hogy kényelmesebben és többet tanulhassak – és mindezt kérés nélkül! De hisz – jól emlékszem – múlt héten is küldtem neked egy levlapot, s hogy levelet nem menesztettem, ennek oka a nyugalmas gondolkozás hiánya. Mióta itt vagyok, ez az első nap, hogy a vasárnap délutánt itthon töltöm. Azok az írások, amiket küldtem, lázas gyorsasággal, hevenyészve készültek – most úri időgazdagságban vállalkozom rá, hogy levelet írjak neked.

Ne szólj magadhoz, apám, most így!: „Ez a kölyök pozőr, és betegesen vadássza a belletrisztikai hatásokat – már furcsa ember lesz az én Józsi fiamból!”

Ne szólj így, kérlek, mert őszintén és igazán mondom, hogy ma délután amúgy is akartam neked írni.

Ma jó napom volt. Reggel 9-kor felkeltem, s az ismeretes vasárnapi lassú öltözködéssel: 10 órára készen voltam toalettemmel. Szabó Pista260 barátunkkal, aki ilyenkor látogatónk, beszélgettünk el. A fiút megnyertem a zene ügyének úgy, hogy elmagyaráztam neki Tannhäusert, és megígértettem, hogy eljő az Operába kedden a Wagner-napra. A végén a ludasi fiú, aki cigánymuzsikánál és dudánál egyebet még nem hallott – lelkesen énekelte a zarándokkar-témát.

Azután a Vigadóba siettem, ahol 40 fillérekért a filharmonikusokat hallgattam meg. Előadták: Erkel Sándor Csobáncát. Igen finom, modern és magyar muzsika. Látszik, hogy a szerzője jó ismerőse volt Wagner zsenijének. Erős konstrukciók, bájos és nagy színesen hangszerelt, vérbeli magyar melódiák! (Magyarabb, mint az apja – mondtam magamban.)

A második pont volt az isteni Jupiter-szimfónia Mozarttól. A Beethoven IV.-nek a párja. A jókedvű Beethoven és a komor Mozart: hasonlítanak. Az Adagiója és a Finaléja a legszebbek. A Finale különösen erőteljes – Mozart ritkán mutatja, hogy „én ezt is tudom” – és mégis micsoda horribilis energia van némelyik gondolatában.

Lisztnek az I. Rapszódiája következett ezután. Csupa üres póz és nagyhangú tanultság. Eredetileg a III.-at tervezték, de tekintettel egyrészről arra, hogy abban a „mégis huncut a német” foglaltatik, másrészről pedig, hogy az egész hallgatóság csupa fiatal gyerekekből állott: nem merték előadni.

A piece resistance261 volt Csajkovszkij nagyszabású ouvertürje, az 1812. Az orosz–francia háborúk emlékünnepére írta ezt. Érdekes, hogy Csajkovszkij orcseszterének gondolatvilága – helyesebben az orcseszterre gondolkozó Csajkovszkij – merőben más, mint a hangulatos, zongorára szánt lírai képek szerzője. Ez melódia – az program, ez ábránd – amaz energia. Az egész ouvertür: az orosz himnusz és francia marszeilléz [!] küzdelme, melyben győz az orosz. Két zenekar dolgozik benne. Óriási színeffektusokat hall az ember, harangoznak, deszkát ütnek és félhang távolságra fekvő hangokat fújnak trombitákon egyszerre. A marszeilléz földolgozása mesés, s az orosz himnusz fokozatos előtérbe nyomulása elragadó!

Nem hallottam még muzsikát, mely ennyire és pompásan programszerű. Különösen érdekes ember ez a Csajkovszkij, amikor klasszikusan és nemesen patetikus. Nem ismerünk rá a hangulatemberre és az oroszra.

A hangverseny után az eddigi gyakorlattól eltérőleg nem mentem Paula néniékhez, hanem a diákebédre Bánovszky tatához.262 Nem laktam magam annyira tele, mint máskor, de nem vagyok éhes sem; s ez a fontos, legalább szerintem.

Mádinak tegnap este – azaz ha vesszük, éjszaka – küldtem egy kártyát. A szabadkai kör ún. ülésén voltunk együtt sok szabadkai fiúval, és mindennemű ivások nélkül maradtunk egy korcsmában 12-ig. Éjfélig.

Egyéb dolgokra vonatkozólag:

1. A ruhámat (a szennyest) Tobolának odaadom.

2. Az új ruhámra szükségem volna, mert a nadrág alja rojtosodni kezd, és a kék tavaszi még igen hideg.

3. Kérek egy darab jó és jó szagú szappant a boncolásokhoz.

4. És némi ennivalókat (akár szalonnát!), mert ma fogyott el a jeles szalonna (és én irtózom a pesti szalonnáktól – ez után a kitűnő fagyos étel263 után).

Kezdtem kéréssel, s azzal is végezem.

Ne haragudj rám, hogy eddig nem írtam hosszú levelet!

Kezeidet csókolja és ölel

Józsi fiad

Dezső!

1. A képezde-cikket küldd vissza nekem. – A rongyos B[ácskai] H[irlap]nak most nem írok soká (talán soha).264

2. Pájó-ügyet köszönjük!

3. A nyakkendőről lemondok!

4. Kisbrennerúr265 írjon!

5. Dudának nyújtsd át különös üdvözletemet!

6. Csütörtökre írjatok sokat!

7. Majláth urat üdvözlöm. A Mikovics-ítéletet266 a legnagyobb igazságtalanságnak tartom. Rosszak a magyar törvények. Az állam védelmezi az alkoholista gonosztevőket, és enyhítő körülménynek tudja be a részegséget.267 Ez abszurdum!

8. …ölel

9. …Jóska

Id. Brenner József és Brenner Józsefné Budanovits Ilona Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1906. febr[uár] 12.

Kedves fiam!

Holnap 19 éves leszel; közeledel a férfikorhoz. Mi sem természetesebb, mint hogy ez idő szerinti életednek más célja nincs, mint az erre való előkészület, hogy mire az a kor itt lesz, mire belelépsz, méltó légy a férfi névre, ami alatt becsületes, jószívű, tehát figyelmes, előzékeny, igénytelen, magától élő s igazságos embert értünk. Lassan-lassan el kell hagynod a gyerekszoba szokásait, csintalanságait és ostobaságait, s az élet terhének viselésére szükséges komolyságot és energiát kell megszerezned, anélkül, hogy az önhittségből a kelleténél többet szedj magadra; az önhittségnek azt a formáját is ideértve, amelyik a benne szenvedővel elhiteti, hogy kívüle mindenki szamár, s ő tud mindent legjobban. Ezeket, ha akarod, megszívlelheted a mai napon.

Dacára, hogy az a hitvány Braun nem tette közzé a képezdéről írt cikkedet (amit egyébiránt okosan tett), odabent elmondották a cikk tartalmát, s alighanem kellemetlenségünk lesz a dologból az Etelka, Mariska és Margit miatt, mert kitudódik, hogy te írtad. Az a sok piszok zsidó csak zsidó, mind jellemtelen, szemét!, akármi a neve, desperált egzisztenciák.

Erős óhajom s kívánságom, hogy azzal a trágyadombra való népséggel szakíts meg minden összeköttetést, de úgy, hogy a mai naptól kezdve – indoklás nélkül – ne írj nekik, s ne közlekedj velük, s mintha mi se történt volna, feledd el őket. Ha van írnivalód, írj olyat, amit más sajtó (a fővárosi) is elfogad, ha nem írhatsz olyat, akkor nem kár, ha nem írsz. Ráérsz különben később, most úgyis más dolgod kell, hogy legyen.

Az az ő hitványságuk, hogy nem teszik közzé a cikkedet, s mégis beszélnek róla. Miért? Azért, hogy béhízelegjék magukat, hogy van ám támadás a képezde ellen, de – tiszteletből, jóindulatból stb. – nem engedjük kiadni.

Az ilyen rongy nép nem érdemel semmit. Ezt már én különben rég mondottam. A legalábbvaló [!] revolver268 újság ez a B[ácskai] H[irlap] és kedves szerkesztője, aki amellett mint ember is mocskos jellemű. Ezt én mondom személyes tapasztalatból. Nem hitványság az, hogy a Farkas színigazgató-féle ügyben visszavonja az állítását, és sajnálkozását fejezi ki, s másnap újra cikkezik ugyanazon ügyben? Úriember ügye azzal a nyilatkozattal be van fejezve, s tovább ő nem tárgyalhatja. Gyáva rongy!

Tehát ha nekem akarsz kedvemben járni, ezekkel a férfiakkal szó nélkül szakíts; ha nem, akkor tégy, amit akarsz.

Azt fölösleges mondanom, hogy ezt a levelet csak Neked írtam, s nem szántam másnak.

A ruhád elkészült, nagyon szép, majd felküldjük; de ha a régi nadrágod rojtos, akkor okvetlenül javíttasd meg, s az újat csakis iskolán kívül, jó időben használd, mert annak nagyon sokáig újnak kell maradni. Új kalapot, ha muszáj, végy magadnak, 8 koronát utalványozok rá, elviszik majd a ruhával.

Csókol

Apád

Kedves Józsikám!

Születésnapodra minden jót kívánok. Maradj továbbra is a mi jószívű, őszinte és melegen szerető fiunk. – Legközelebb a fehérneműddel és ruháddal honi sülteket is fogok küldeni. Fogadd majd jó néven azokat, születésnapi ajándékul.

Csókol

Anyika

Decsy Károlyné Csáthnak

Magántulajdon.

Szabatka 2/12 1906

Kedves Jozsikám

Látod, engem a Jo Isten hogy megáldot, hosszu élettel, amit én nagyon szivessen, át engettem volna, annak, ki töb hasznára let volna, az ő Szeretet gyermekeinek. Fogad töllem kedves Jozsikám a legjob kivánatomat, kedves születés napodra tarcson meg az Isten jo egésségbe, legyen a te jo indulatodnak és jozan törekevéseidnek sikere, első sorba vigyáz egésségedre, maragy meg mindég a te eddegi jo szándékodba, Szeresd a te szeretö Öreg anyádat ki téged szivböl Szeret

Ölel Csokol Számtalanszor

Özv. Decsy Károlyné

Ha Sándorral269 találkozol Etelkával Csokolom őket

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5948/1/119.

[1906 február közepe]270

A levél hátoldalára írva: „Dezső nehéz bátya.”

DEZSŐNEK

Kedves Dezső öcse.

I. Ne híreszteld ezt: „A bátyám nem ír cikkeket a B[ácskai] H[irlap]nak soha!” Spongyát az ügyre. (Ha valaki kérdez, mondd, sok a dolgom.)

II. Csak nem vettétek pénzen ama szappanbuborékokat!?

(szappan = gumi; buborék = hólyag)

Azért pénzt kiadni minek. Hisz Pesten olcsóbb akkor! Megmondtam, hogy a patikából szerezz; hisz Dezső bácsinak egy darab csak 5-8 vasba kerül!! – !!??

III. A Laci-ügy megírása pompás volt. Helyenként azonban látszott, hogy a mondatokat nem olvastad föl magadnak hangosan.

IV. Tanulj és írj. Legközelebb neked hosszan írok. – A történelmi tanulmányaidból – amint én tanácsoltam – küldj mintákat okvetlenül. Ha nem küldesz, akkor haragszom rád.

Ölel

öreg bátya

Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/6.

Levelezőlap: Nagysága Brenner Józsefné úrasszony

Szabadka, VI. Deák ucca 5. sz.

Pb.: Budapest, 906. febr. 19.

Édes anyika! Még a ma reggel apának föladott levelemben azt írtam, hogy a csomagokat nem kaptam. Mikor ezt a levelet föladtam, 9 óra volt. Most ½ 2. Azóta sok minden megváltozott. A többek között: Magyarország alkotmányának beharangoztak271 – és a csomagok megérkeztek. – Az elnapoló kéziratot az országgyűlés félretette, és egy oláh honvédőrnagy olvasta föl a Ház üres padjainak. Az országgyűlés szuronyok között gurult ki a házából stb. Még a hírek nagyon ellentmondók. Véres dolgok lesznek most itten. Vigyázok magamra, ne aggódjatok. Naponta írunk, vagy én, vagy Árpi. A mesébe illő étkeket köszönöm. Míg pakoltam őket – a gyomrom vigyorgott. A ruha jó. Szépen köszönöm. (Úgy örültem neki, mint egy kisgyerek.) Kezeidet csókolja

Józsi

Majláthnak e héten írok – mondjátok meg neki.

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/23.

[1906. február 22. vagy 23.]272

Édes Apuska!

Tulajdonképp semmi különösebb okom nincs a levélírásra, mégis valami határozott vággyal veszem kezembe a tollat, hogy hazabeszélgessek.

Ma reggel kaptam meg Lacikának a hosszú levelét hazai hírekkel és magvas disszertációjával (az ételekről). Mikor olvastam, persze folyton ama nevető és részben meghatott pofával, amelyet az ember mindig vág, valahányszor találkozik azzal, akit szeret, a kis bátyám fehér és okos kis arcát láttam magam előtt. Közben jóízűeket nevettem, úgy, hogy a háziasszony is felnevetett:

– Bizonyosan valami kedves levél hazulról!

Bizony nagyon jólesett. Biztassátok, apa, a kis bátyát, hogy minél többet írjon.

Nekem a napjaim egyforma jókedvű és szép munkában múlnak. Nem tudom eléggé megköszönni neked, hogy a kurzus hallgatására kiutalványoztad nekem ama nagy összeget. Ennek kettős haszna van. 1. Naponként 7-kor kelek, ami óriási testi energiával ruház fel, és 2. napról napra többet tudok az igazi anatómiából, amely gólyakoromban olyan homályos valami volt előttem a részletekben.

Egyéb hírek, hogy Bella néni mandulagyulladásban szenved, melyeket kellemetlen lázak és álmatlanság kísérnek. (Oka: a climactérium beállta.) Róza néni ma benn volt a városban. Üdvözletét küldi (meghagyta, hogy el ne feledjem megírni). Róza néni egyébiránt kitűnő színben van, és márc[ius] 11-én – Bella néni születésnapján – nagy ebédet rendez Sz[en]tlőrincen, amelyre én, Árpi, Hönes Maca, a hódító (Árpi) és Bella néniék hivatalosak.

Másik újság, hogy ma kevés hó esett, és hidegült az idő. Szél fú. Újra fűtünk. (Miután a fűtést vagy másfél hete felfüggesztettük.)

A szalonna, a hideg sertéskaraj, a vaj és főkép a monumentális rétesek felségesen esnek, különösen azért, mert vagy egy hete nem volt már hazai vacsoránk. Anyikának külön sok kézcsókot küldök gondolatban a pompás étkekért, valahányszor csak ízlelőszerveimet mámorba ejtem azokkal.

Ma fejeztem be a boncolást – de azért állandóan járok tovább is a boncterembe, mert még sok mindent kell tanulni a szigorlatig. – Árpi is most boncol, valamint Artúr is. Mikor azután a meleg vizes medencénél szappanozzuk a kezünket sokszor negyedóráig is (az emberzsír-szagtól való megszabadulásunkon fáradozva), akkor érezzük azt a kéjt, amelyet a gimnáziumban (az öntudatlan gyerekélet és az öntudatlan munka idejében) nem ismertünk, bár csinos példabeszédekben így tárták elénk: munka után édes a nyugalom.

A ruha gyönyörű; még nem avattam föl. Szombaton megyek vizitbe Mérayékhoz. Ma vettem (a múlt szerdához két hétre leendő)273 IX. filharmóniai hangversenyre jegyet. Gondolkozz, apa: az azután következő X. hangversenyen a IX. szimfóniát játsszák!??!

Kezeidet csókolja, mind[annyitokat] ölel, csók[ol]

Jóska

Kosztolányi Dezső Csáthnak és ifj. Kosztolányi Árpádnak

MTA KIK, Ms 5785/162.

[1906. február 22. után]

Kedves Józsi és Árpi,

megkaptam a leveleteket, s most, felugorva az ágyból, sietek nektek válaszolni.

Mindenekelőtt a legkellemetlenebb ügyről – Józsinak!

Kedves Józsi, úgy látom, félreértettük egymást. Nem tudom, mit írhattam a levelezőlapon, annyi azonban bizonyos, hogy lecsepülni semmi esetre sem akartalak, s azzal, amit te papírra vetettél, korántsem intézted el az ügyet, mert, ha te magadat nem tartod hivatásos írónak – én mindenesetre annak tartalak. Tudd meg, hogy – nem szép, hogy ily nyíltan és ilyen nagyképűen konstatálom! – én mindig azok között voltam, kik a legnagyobb szeretettel olvasták minden sorodat, s ha tévedtem veled szemben, csak túlbecsülhettelek, bár ezt sem hiszem, lebecsülni sohasem tudtalak és tudlak. Kissé nagyképűen hangzik ez írás, de ez már vele jár minden betűvetéssel…

Szó, ami szó, átolvastam – újra nagy gyönyörűséggel – a Bródy cikket274 a B[ácskai] H[irlap] szerkesztőségében, és csakugyan észrevettem, hogy hatással lehetett reám, jóllehet határozottan emlékszem, hogy Jean Paulról szóló gyászbeszédében Börnének szintén hasonló passzus van; az ilyen tegeződő aposztrofálások s egymásba szőtt-font mondatláncok közismert fogásai az írónak. Megjegyzem, nem lehetetlen, hogy a te írásod nélkül nem jut eszembe, hogy használjam.

Béke velünk, tehát! Ne tűnjék fel neked nevetségesnek e hosszadalmas igazolás és buzdítgatás. Nem szeretném, ha egyik legjobban becsült rokonlelkem elhagyna, s elveszne az orvosi könyvek tömkelegében rám s az irodalomra nézve.

Egyébként itt küldök egy levelet,275 azzal a kéréssel, hogy Juhásszal, Mohácsival, Hegedüs-B[ite] Gyulával, György Oszkárral, s az Ady-imádókkal olvastasd el: Babics [!] Mihály írta, az én édes jó barátom, a gondolkozó, a költő, miután elküldtem neki Ady Új versekét. A szemérmetlenül hazug újságkritikák után jó lesz elolvasni a „modern”-eknek tanulságul. Én egy hasonló levelet írtam hozzá,276 s ő minden szavamat helyeselte. Gyűlöletemnek, mózesi haragomnak ő ad hangot ékesszóló ároni nyelvével.

A levelet olvastasd el mindenkivel, de ne hagyd senkinél, mert Babics minden sorát megőrzőm, s ha elveszne az – valósággal vigasztalhatatlan lennék. Amint lehet, küldd vissza!

Leveleteken nagyon jól mulattam. A bosszantásokért sem haragudtam meg, mert volt benne ízlés és kedély.

Szívességteket köszönöm. Csak arra kérlek még benneteket, hogy az e heti Magyar Szemlét haladéktalanul küldjétek el címemre.

Adieu,

Dezső

Még néhány szót a Toncs-estélyről. Múltkor mindnyájunkat meghívtak – vacsora utánra, ami természetesen ilyenféle kiszólásokat vont maga után apuska szájából: „Ez a legolcsóbb. Egyetek, zabáljatok otthon, azután jöjjetek el beszélgetni!” Anyika is neheztelt Toncsnéra, mert az ipariskolában a jegyző teremfizető, vagyis az anti-Toncs-párttal tart és szavaz, ma azonban megvolt a kibékülés.

Fél négyig maradtunk náluk. Apuska „nagyon jókedvű” volt, a Koncsekkel testvérpoharat ivott („Édes Kálmánom!… Tudod, öreg barátom!…”), mire ő végtelenül megtisztelve érezte magát, s zavartan mormogott pár szót. Apuska egyébképpen a dolgozatok másodszori kijavításáról beszélt neki, s Koncsek úgy hallgatta, mint egy diák. „Kedves Kálmánom, másnapos korodban sohasem javíts dolgozatot… Ez a halál…” Láthatólag valami ügyük volt előzőleg; az Apuska valószínűleg „megfogta” valahol.

Egyébképpen ott volt Mérey is, ki egy engem nagyon érdeklő kérdést tisztázott. Fáradságos történelmi kutatás után kiderítette, hogy családunk, a lehotai Kosztolányiak már Zsigmond előtt éltek, dúsgazdagok voltak, a legelőkelőbb állásokat viselték a király mellett, s ha nem tősgyökeres magyarok is, semmi esetre sem tótok, hanem bizonyára csehek.

A politizálásnak természetesen nem volt se vége, se hossza. Siralmasan szomorú volt, amint az urak búsan iddogáltak. Koncsek néha határozottan kínos kiszólást tett. Vászó volt azonban a fénypont. Annyira berúgott, hogy alig látott, s a hangját teljesen elvesztette, csak hebegni és susogni tudott.

– Majd megmutatnám én!… Királyi biztos leszek… Közibük lövetek… Mind, mind… Közibük, a kutyákat! Királyi biztos… Az kell nekik!!

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/20.

Levelezőlap: Brenner József dr. ügyvéd

Szabadka, Deák ucca 5.

Pb.: Budapest, 906. feb. 26.

Édes Apuska!

Halasztgattam az írást, mert reméltem, hogy ma jő levél. De nem jött.

Most farsangolunk. Tegnap, vasárnap, Pista bácsiéknál valánk díszebéden. A menüt ideiktatom: 1. marhahúsleves, 2. borjúpecsenye, sóskaszósz, karfiol, rizskása, burgonya, 3. fánk, 4. töltött káposzta kolbásszal, 5. malacpecsenye, 6. giardinetto, 7. fekete.

Most igen jó napjaim vannak. (8-ig lehet aludni.) Szombaton voltam Mérayéknál. Jól vannak. Vonósnégyes már kitelik a családból. (Opika aznap ment a Ludovika-bálra!) Láttam a Rippl-Rónai-kiállítást,277 tegnap pedig meghallgattam a Budap[esti] Kamarazenekör első estélyét. Az egylet csupa műkedvelőből áll; én is tagja vagyok. (Tagdíj: 1 korona.) Elnöke Lenhossék, az anatómia tanára, aki kitűnő csellista. – Ma is voltam Bolte tanárnál kamaramuzsikálni. Mozartot, Haydnt és Bachot játszottunk

Kezeidet csók[olja]

Józsi

ÍRJATOK.

Majláthnak holnap írok!!!!

Id. Brenner József Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1906. február 26.

Kedves Józsim!

Sándor278 dolgában írt aggodalmakra annyit, hogy utánanéztem én is ennek a dolognak már előbb is, s intettem komolyan a fiút. Igaz, hogy rossz színben van a gyerek, de nehéz vele komolyan beszélni, mert igen makacs, mint tudod is.

Azok, akik arról regélnek, hogy édesanyád tbc-ben halt meg, csak tudákoskodnak, s ezt a balhitüket abból merítik, hogy ő szegény egész életében igen halvány arcú volt, ami csakis szívbajának s ebből eredett vérszegénységének volt az oka. Szívbaja pedig megvolt legkisebb gyermekkorában már (insufficentia valvulae ventralis)279 nagymértékben, úgyhogy szíve igen gyakran sikongó hangokat hallatott. Úgy tudom, hogy másfél-két éves korában kapta ezt a bajt, alighanem ízületi lob után. Hozzájárult ehhez az, hogy neki nem volt meg az a gyermekkora, mint más gyereknek, mert befogták – elég lelkiismeretlenül! – beteg apja ápolójának, úgy, hogy a szobából alig volt szabad kimozdulnia, amint nekem ő maga mesélte, s míg más gyerek a szabadban futkosott, addig ő az apja betegszobáját őrizte, s még iskolába sem járatták; alig egy-két évet járt az apácáknál. Emiatt sokat is kellett pótolnia, amikor a képezdébe készült. El lehet hát gondolni, hogy fejlődésére ez milyen hátránnyal járt, kedélyére is hatott a folytonos betegápolás, mert ez évekig tartott.

Szívbaját már leánykorában megállapították, s Wilheim nekem házasságunk első hónapjaiban megmondotta, hogy nem lehet hosszú életű. Amikor veled teherben járt, születésed előtti napokon mellhártyalobot kapott, melyből Wilheim sikerült operációja útján meggyógyult. A kiszívott savó teljesen tiszta és átlátszó volt, teljesen vérmentes, ami a tbc inf[ectiót] alig engedte föltételezni, úgyszólván kizárta. – Nem is voltak soha oly tünetek, amelyek a tbc-sal [!] járnak; sem éjjeli izzadások, lázak stb. soha-soha nem voltak, és ha volt is a köpetében vér, az még nem volt tbc, mint tudod. Lehet, hogy vérszegénysége folytán később tüdőbaj is beállott, de annyi bizonyos, hogy ez nem veleszületett volt, mert az egész család mentes ettől a bajtól, semmiféle őse ebben nem szenvedett. Egyébként az orvos erről sohasem szólt, pedig bizonyára szólt volna, ha igaz lett volna. Azt azonban egész bizonyosan tudtuk, hogy a szíve volt beteg, és hogy mindig nőtt, ami alighanem a bajjal jár. Köhögése se volt több, mint más embernek.

Azért írtam ezt ilyen részletesen le, hogy lásd, hogy neked nincs különösebb okod azt hinni, hogy tbc[-t] örökölhettél, mert először nem ez volt a betegsége, s halála is arra mutatott, hogy szívbaja volt, mert hisz az is világos volt, hogy endocarditise (szívburoklobja) volt utoljára. Ezt a lábának a nagy megdagadása is bizonyította. Szívbaja pedig nem olyan volt, hogy az örökölhető volna. Ezt csak megkapni lehet. Ettől hát nem kell tartanod, mert különben nem úgy fejlődtél volna. Csontrendszered kifogástalan.280

Ha nem kell tehát aggódnunk, ez azért nem azt jelenti, hogy no! most hát ne törődjünk az egészségünkkel!, hanem a józan ész legyen mindig vezérünk. És semmit se ajánlhatok jobban, mint a szexuális életben a legnagyobb megtartóztatást fejlődésed alatt. Ez biztosítja a férfikorban az egészséget. Vegyünk példát az állatoktól. Semmiben sem oly észszerű állatiasan élni, mint ebben!

Jól vagyunk mind. Lacika erősen nézi a „maszkákat”, s neki is van nemzeti színű álarca bajusszal.

Márc[ius] 2. előtt nem kapod meg a havi pénzt, mert addig nem lesz nekem se.

Csókolunk,

szerető apád

Csáth Decsy Károlyné Klauser Antóniának

PIM, V. 5948/7/3.

[1906. február 26.]

Édes, jó Nagymamám!

Ha jól tudom, te ma töltöd be a 79. évedet. Ezt a napot használom föl, hogy az üdvözleteidet – melyeket két hét előtt az én 20. születésnapomra küldöttél – hálásan megköszönjem, és elmondjam azokat, amelyeknek az elmondása ma alkalomszerű.

Amit én, nagymamám, irántad érzek, az nem ama közönséges, megszokott tisztelet és szeretet, amelyekkel az unokák viseltetnek nagyanyjuk iránt.

Én amikor végigtapasztaltam és végigbámultam azt a komédiát, amelyet életnek nevezünk, s amelyben mindannyian olyan halálos komolysággal játsszuk a szerepünket – megtanultam, hogy mindazt [!], ami bennünk természetes ősérzés, mindaz[t ami] gyermekkorunk óta mély benyomásokat hagy bennünk, mindazt, aminek a lényegét könnyen és világosan megértjük – tehát amilyen a szüleink iránti vonzalom is, nagyon megbecsülendő dolgok. Ezekre, mint valami biztos korlátokra támaszkodhatunk az élethajszában, s ez ad nekünk nyugalmat is. A nyugalmas emlékezés jóleső és tiszta derűjét.

Ez egy perspektíva, melybe az én énem léte be van állítva. Soknak borús és kietlen ez a szemhatár, holott a gyermekkor gondtalan, erőtől duzzadó jókedve, egészsége aranyozza meg – a számomra szép és jóleső létvágy – az énem, körülvéve a múltamtól és a jövőmtől (amely még nincsen). Az édesapám, édesanyám, akiktől származom – ó, jól látom őket –, s azután Grószi, a dédanyám, és te, nagymama: a kép szélén. Rajtad túl már nem lát a szemem. Az öregapáimat nem ismertem. Mindannyian, akiket a kép ábrázol, egyek velem, s ők – én vagyok. Az édesanyám, mint egy halvány, ködbe vesző és szeretettel mosolygó angyal áll a hátam megett. Amikor a dolgokról gondolkozom, ezen a ponton mindig tiszták az érzéseim. Ők én vagyok. Éppúgy én – mint a gyermekeim is (ha lesznek) az én énemet fogják képviselni, s ezért természetes és kötelességszerű az a ragaszkodás, amivel viseltetünk enyéink [!] iránt – egy neme a nemes önzésnek. Valahányszor rád gondolok, nagymama, nekem is eszembe jut a szereteted, mellyel elhalmoztál, amióta csak élek. Visszaemlékezem az éjszakákra, amelyeken ágyacskámban fölébredve eszembe jutott, hogy szomjas vagyok.

A sötétben halkan szólítottalak:

– Nagymama, kérek vizet.

A következő pillanatban fölkeltél, nehogy elkényeztetett unokád szomjan haljon, és hoztad nekem a vizet megkérdezve:

– Cukrosan akarod, lelkem?

Persze, hogy cukrosan akartam. Neked pedig kiment az álom a szemedből, amíg mindent elkészítettél, de nem törődtél vele, mert nagyon szerettél, nagymama, azzal a szeretettel, amellyel a jövőnkben – az unokáink jövőjében – szeretjük a saját énünket.

Ennek a páratlanul természetes emberi indulatnak a nevében küldöm ma hozzád, nagymama, üdvözletemet. A gyerekkori apró csintalanságaimmal együtt bocsásd meg nekem e hosszú levelet is. Élj soká egészségben, mindannyiunk örömére. Én is igyekezni fogok, amennyire tőlem telik, hogy örömed teljék bennem.

Ez az ígéretem és köszönetem kedves névnapi üdvözletedre, és ez az én ünnepi köszöntőm is.

J.

Kezeidet csókolja

és minden jót kíván281

Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/7.

Levelezőlap: Őnagysága Dr. Brenner Józsefné úrasszony

Szabadka, Deák ucca

Pb.: Budapest, 906. febr. 27.

B[uda]p[est], 1906. febr[uár] 27.

Édes anyika! Ma kaptam meg apa levelét. – Az egyetemen az a hír, hogy márc[ius] 15-én becsukják.282 Úgy látszik, komoly a dolog. – Ma Lálika néni írt Árpinak, hogy küldje a holmiját; minthogy nekem is sok a szennyesem, elhatároztuk, hogy együtt küldjük. Így olcsóbb is, mert közösen viselhetitek a postaköltséget. A kosárban felül az én szennyesem van, alól Árpié; elválasztva újságpapiros által.

Józsi szennyese: 4 ing, 2 gatya, 16 zs[eb]kendő, 2 harisnya, 2 törülköző, 1 kézelő (színes, ne küldjétek vissza). Árpi szennyese: 12 zs[eb]kendő, 4 ing, 2 törülköző, 2½ harisnya, 2 gallér, 1 gatya.

Kosztolányiéknál már tudják e kölcsönös küldést, és várják a szennyest. 28-án már mosnak. Rögtön küldesd, kérlek, tehát át. – Dezső mért nem ír, és Laci? (Feladom neki a „rendőrt”.) Majláthnak mondjátok meg, hogy a héten hosszú levelet írok.

KEZ[EIDET] CSÓK[OLJA] FIAD, JÓZSI

1906. március

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/21.

Levelezőlap: Tek. Brenner József dr. ügyvéd

Szabadka, Deák ucca 5. sz.

Pb.: Budapest, 906. már. 2.

Édes apuskám! Köszönöm a pénzt. Még tegnap, elsején kaptam meg, holott értesítésed szerint nem is vártam tegnapra.

Az egyetemi zűrzavarok miatt nem tudja senki, mit csináljon. Mi megpróbálunk a háziasszonnyal egyezkedni, ha nem sikerül – kénytelenek leszünk egész 1-jéig kifizetni [a] lakást. Valószínű, hogy ha az egyetemet be is csukják (amit némelyek újabban erősen kétségbe vonnak), a laboratóriumi munka tovább is folyik, s ebben az esetben (a szigorlat miatt is), legalább márciusra fennmaradok (a drága és hasznos kurzus miatt is). Ismét más verzió szerint a kormány ügyelni fog a laboratóriumokra, s nem engedi meg a munkát, mert ha fönnmaradnak diákok, akkor ez baj lesz reá nézve.

Az újságban olvasom, hogy a Lloyd estéjén283 közreműködsz… Az idő egészen meleg. A kalapom annyira rossz, hogy a napokban veszek egy újat, és ezt beadom Pelikánhoz javításra. (A télikabát is kezd nehéz lenni.) Dezső levelét megkaptam.

Kézcsók,

J.

Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/163.

[1906. március 2.]284

Kedves Józsi,

levelet csak két esetben tudok írni: elfáradva és álomból kelve, máskor sohasem. Azon a nézeten vagyok, hogy a nap a gondolkozás, a komoly munka ideje, a levélírás meg annyira nem munka, hogy nagyon is hasonlít a kérődzéshez. Most is olyan álmos vagyok, hogy majd leragadnak a szemeim.

Az óramutató túljár az éjfélen, de én még mindig a telepathikus kísértet hatása alatt állok. Leveledet ma reggel vettem, rögtön átolvastam, s nagy elfoglaltságomban – becsületemre – egyetlenegyszer sem gondoltam reá. Egész nap írtam, és igazán más egyebet nem csináltam. Este színházba mentem. A Baccarat-t adták.285 Mikor az utolsó felvonás egyik hatásos jelenetét játszották, egyszerre – minden külső ok nélkül – elkezd dobogni a szívem, és valami suhogásszerű közeledést érzek. Mi ez, gondolkozom, és nem jut eszembe semmi sem. A szemeim könnyekkel telnek meg, félni kezdek. Egyszerre eszembe villan reggeli leveled, és az, hogy megfeledkeztem a szellemi légyottról: barátom – hidd el, hogy igazat mondok, a legszentebbre: anyám életére mondom –, ekkor kiveszem az órámat, megnézem, és látom, hogy a nagymutatónak tűélességű vége épp a XII-ős közepén van. Ki van zárva minden képzelődés és beleheccelés, hisz mellettem Vajda (vulgo: vadóc), ez a züllött riporter ül, ki egész este csak azon kért, hogy figyelmeztessem, mielőtt eldördül a lövés, hogy füleit előre befogja; a másik oldalamon meg Kellert foglalt helyet, ki tanúskodhatik magamviseletéről. Egész este – akkor még nem tudtam az okát – ideges asztmám volt, s ez neki is feltűnt.

Kérlek, te is írd meg megfigyeléseidet; én mindég szorgalmasan fogok észlelődni.

Most megint rám gondoltál!… Nagyon felizgattál. Hagyj írni tovább.

Kössünk szerződést. Ha valamelyikünk meghal, csodás dolgot mondhat a másiknak!…

De elég az izgatottságból, a vad képzelgésből, hadd panaszoljam el egyik legfájdalmasabb és legédesebb kalandját életemnek!…

A múltkor elmentem az Aranyossy-féle bordélyházba, s ott egy leányra akadtam, ki végtelenül megtetszett nekem. Nagy, bús leányzó. Komoly. Szelíd. Intelligenciája felül van az átlagon.

A szalonajtóban állott, s félénken visszahúzódott, mikor beléptem. A többiek köröttem zsibongtak, ő nyugodtan nézett a szemembe. A kezébe tettem a kezemet, és elmentem vele – ó, ne nevess, kutya! – szobára.

Barátom, életemben ilyen szomorú mulatságban nem volt részem. Vacogtam a kéjvágytól, ki voltam koplaltatva, mint egy kutya. Lefeküdtünk. És én elkezdtem vele társalogni. Ha a szobában egy gyorsíró lett volna elrejtve, s leírta volna a gyors, szellemtől sziporkázó párbeszédeket, nyugodtan mondhatom, hogy bármelyik színműíró beilleszthette volna vígjátéka 3. felvonásába. Soha leánnyal ily boldog nem voltam.

Elmesélte nekem élettörténetét, és sírt, ölelt, csókolt engemet. A kedvese meghalt. Kasszírosnő volt. Azt mondta – ilyen kifejezéseket használt –, most is a körmeivel ásná fel a holttestét.

Te azt mondod, hazudott? Lehet. De ily igazán senki sem beszélt még, s ha nem is mondott ezúttal igazat, szava a múltra visszahatott, és valóvá vált.

Kérdezősködtem terveiről, jövőjéről. A szemembe bámult szürke, meleg szemeivel.

– Ha megunom az életemet, lásd, megölöm magamat, így…

És mutatta a forgópisztoly elsütésének mozdulatát.

Két óráig beszélgettem vele. Aztán másnap újra elmentem hozzá, és – harmadnap is.

Örülök, hogy nincs több pénzem, mert mind erre a lányra pazarolnám. A segédszerkesztői fizetésem286 azonban mind rámegy.

Szeretem őt. Megért engemet, s ő is vonzódik hozzám. Sok költeményt írtam róla:

Egy leányról

Szelíd, okos lány volt, kevélyen, árván
Panasztalanul járkált mindenütt;
A hófehér párnákon úgy feküdt,
Mint Venus oltárán a néma bárány.

Hogy átkaroltam, ő hüsen mosolygva
Szemembe nézett, haloványra vált,
S virágtivonyákon gyönyörsikolyba’
Szelíden emlegette a halált.

És elzokogta nékem ott szegényke
Mint halt meg az ő gazdag völegénye
S ő is fehér, bús lett, mint egy halott.

Sírtunk… S a láz tüzében láttam ott,
Amint a szétdult, forró ágy felett
Mars s Ámor hallgatag’ fogott kezet…

De hagyjuk ezt!

Jenő bácsi nagyon örült kineveztetésének.287 Későn tudta meg, mert másnapos volt, s trombitás bandával mulatott a Szemmárynál, és Dezső bácsi attól tartva, hogy hazajön bandástól-mindenestől, nem is izente meg neki az örömhírt.

Mikor én délután 3 órakor elmentem hozzájuk, már alig ismert meg. Az egész család együtt volt. Mindenki fürdött az örömben.

Nagymamád, mikor a hírt megtudta, némán letérdelt a földre az ő beteg, öreg térdeivel.

Jenő bácsi azonban nem fogadott el egyetlenegy gratulációt sem.

– Eredjetek! Ne nekem gratuláljatok!!…

(Uramisten, ugyan kinek? Erre azonban az öreg nem felelt.)

Azt mondta, addig nem hisz senkinek, míg a leiratot kezében nem látja. Az installáció nyáron lesz.

Érdekes, hogy az öreg megsértődött a B[ácskai] N[apló] azon a kitételén, „hogy a jó Gyénó bátya derekasan rászolgált a patyikára”. Azt mondta, hogy ez nem komoly laphoz illő kitétel, mert jegyezzétek meg – a Jenő bátyánkat mindenekelőtt a komolyság jellemzi.

A prakszival való barátkozást sem nézi jó szemmel A múltkor felhívott a tisztaszobába, és leültetett. A szemembe nézett, és így szólt:

– Régóta figyelemmel kísérlek benneteket, s úgy vettem észre, ti nagyon húztok ehhez a fiúhoz. Én titeket komoly fiúknak ismerlek, ez a gyerek pedig nem méltó hozzátok…

Lehajtottam a fejemet, hogy egy jóindulatú mosolyt elfojtsak. Eszembe jutott a mi vékony prakszink „szarrá teszlek” kitétele. Az öregnek még, úgy látszik, most is fáj ez.

Még csak egyet! Nézzétek meg valamelyik könyvkereskedésben (Kiliánnál), mennyibe kerülnek Victor Hugó összes művei, természetesen franciául. Feltétlenül megveszem.

A Magyar Szemlét várom.

Írjatok!!… Majd leroskadok a székről a fáradtságtól s az izgalomtól. A bútorok a hőváltozástól úgy ropognak, mint a kartácsok.

Mikor fogok végleg megbolondulni?…

Olyan furcsákat álmodom, brr, brr.

Lehotai288

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/22.

[1906. március 8.]289

Édes Apuska!

E percben a hazai lekváros kifliket fogyasztom. Dezső levele már figyelmeztetett erre a nagyszabású csomagra, s így ma nem ettem meg a harmadik tál ételt Bánovszky apánknál, hanem itthon ezeket a fenomenalitásokat. Anyikának hálás szívvel és még hálásabb – ha lehet – gyomorral köszönöm őket.

A filharmóniai hangversenyre – bár ma a jegyváltás első napjának reggeli 8 órájában már a boltban voltam – nem kaptam egymás mellett helyeket. Így neked és Anyikának kisteremben 3. sor 1. szám és 4. sor 20. szám alatt kell ülnötök. A helyek jók (3 koronásak), karzaton nem kaptam 1 forintos helyet: mindet bérelik. Tehát van jegy, és élvezni fogunk.

A kiadásom tehát: 8 korona volt erre, hozzászámítva a kalapot: 13 korona. Azért említem fel, mert a hangversenyig még 20 kis nap lesz még. (Ugyanis: 26-án, hétfőn lesz.)290

Tegnap úsztam a zenei gyönyörben és a modern muzsikában. – Dohnányinak egy páratlanul szellemes és nemes gordonkaversenyét, Brucknernek a IX. szimfóniájából való Scherzóját és Svendsennek Párizsi karneválját hallottam a többek között.

Bruckner a szimfónia Wagnere. Benne van a germán őszseniknek a szigorú átgondoltsága. Tisztában van, hogy az ötletei hogyan hatnak legjobban. Irtózatos emóciókat hoz ki a hallgatóból. Veszettül tökéletes invenció, és mégis csupa merészség és meglepetés!

Svendsennek a Párizsi karneválja majdnem programmuzsikának nevezhető. Pokoli kontrasztok! A kisdob és a fafúvók tremolója és gyors crescendója kezdi. Hopp! Benne vagyunk a párizsi karneváléjben. Káprázatos farsangi jelenetek egész sora játszódik le előttünk. Csupa hullámzás. Ömlik a pezsgő. Pezseg a jókedv. Féktelen, akaratos témaszövés, káprázatos hangszerelés. Csak annyit mondok, hogy ekkora zajt se Beethovennél, se Goldmarknál, se Wagnernél, se Lisztnél nem hallottam. Mégis szinte áttetszően világos az egész mű.

De a IX. szimfónia mindennél szebb lesz.291

A vasúti jegyem csak márc[ius] 1-ig volt érvényes. A lakásunkat már egész hónapra kifizettük. Ha az egyetemet zárják is,292 valószínű, hogy az orvosi kar nyitva marad, de a kurzusok mindenesetre folynak, és a laboratóriumi munka – amint hírlik – nem fog szünetelni.

Az idő mesésen szép. Itt igen szép őszi kabátokat árulnak 30 koronákért, sőt olcsóbbért is. De ez nem akar kérés lenni, apa. Meglehetek én új őszi kabát nélkül is, mint ahogy mindenki meglehetne; hiszen csak finnyás lukszus [!] az egész különbség, ami a téli és a nyári ruha közt van.

Laci levelét várom.

Kezeteket csókolom, mindannyitokat ölellek,

Jóska

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/24.

Levelezőlap: Tek. Brenner József ügyvéd úrnak

Szabadka, VI., Deák utca

Pb.: Budapest, 906. már. 10.

MA BELLA NÉNI SZÜLETÉSNAPJA VAN.

Édes apuska! E pillanatban este van, 7 óra. Még nem szivárgott ki, hogy az egyetemi tanács elmegy-e a kormány alá nyalni, de ha elmegy, akkor mi sztrájkolni fogunk. Az egyetemet ilyen áron ne tartsák nyitva!

Ma készült el a fogorvos (háromheti munka után) a fogammal. Oly kitűnően tömte be (a már egészen az idegig lyukadt fogat), oly finoman ölte ki az ideget, hogy azt szinte kellemesnek lehetett mondani, két fogamat tömött be ily módon.

De ma, amint megkérdeztem az összeget, amivel mint tiszteletdíjjal tartozom, rendkívül kedvesen (mint Tóvölgyi) visszautasította a kollégától a fizetséget. Ez annál meglepőbb, mert a pesti fogorvosok az egyetemi hallgatókkal szemben se ismerik a tréfát. Dr. Madzsar azonban, mint anarchista (tolsztojánus), és mint az országban elsőnek mondható fogműterem tulajdonosa (akinek olyan óriási praxisa van, hogy egyórai váráson alul sohase lehet bejutni hozzá), és mint gazdag ember, nem fogadott el pénzeket. Dr. Tóvölgyi üdvözli Irént. (Írjon neki Irén, ez a páciens udvarias kötelessége!)

Dezső, Laci nem írnak! Te se, apa! Az étkeket még egyszer köszönöm.

Kezeidet csók[olja]

Józsi

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/25.

Levelezőlap: Brenner Dezső gimn. tan.

Szabadka, Deák utca

Pb.: Budapest, 906. márc. 13.

Kedves Öregem! Már te is végleg elfeledkeztél rólam! Két hete, hogy egy sor írásodat se látom. Írj. Referálj minden családi eseményről, valamint arról is, hogy mint áll a lakásügy. Ma botrányos rendőrhecc volt az egyetemen.293 Gyalázat, hogy az ifjúságot be lehet ilyen csapdába ugratni. Gyerünk barikádokra – ha eljő az idő, de különben (ha semmi szándékunkban a hazáért meghalni) üljünk csendben. Dühös boncolásokat csinálunk Artúrral. Laci írjon. Írj. Írj. Írj. Ölel Jóska

Kosztolányi Csáthnak és ifj. Kosztolányi Árpádnak

Magántulajdon.

[1906. március 14–17. között]294

Étsy a Dorrit kisasszonyban295 óriási. Jelenleg felfüggesztek minden ábrándozást, s képzelhetetlen elfoglaltságom[ra] s óriási munkásságomra való tekintettel egy évig várok. Az idő letelte után, ha diplomám lett, egyszerűen megkéretem.

Tizenkét hó! Gyorsan elröpül. És a világ-probléma meg lesz oldva.

Az új munkatársunk, O[roszlány] G[ábor], a gyermekmenhely tisztviselője, egy képzelhetetlenül tehetségtelen és szíves ember, székely. Nagymagyar és közönséges fő.

A múltkor pazar uzsonnára hívott meg, amin sok érdekes megfigyelést tettem. Egyáltalában most veszem észre, hogy az újságírásból, valamint múltam kevés tapasztalatából mily sok anyagot merítettem a regényemhez, s a többi prózai írásomhoz is.

Vasárnap este a nyomdászok bankettjén veszek részt, hol az ünnepi felköszöntőt Horovitz mondja; a nyomdászok közül a kis kancsal – az intelligencija [!] képviselője – köszönti fel a szabadkai újságírókat.296

Mit írjak meg? Fáradt vagyok. Kiesik a toll a kezemből.

Kedves Árpi és Józsi, nagyon kérlek benneteket, hogy ti, kik nem vagytok annyira elcsigázva, mint én – az egész B[ácskai] H[irlapo]t én csinálom: vezércikket sohasem ollóztunk, mióta segédszerkesztő vagyok –, legyetek szívesek hosszú és érdekes leveleket írni: hetente legalább kétszer.

Mit csinálnak a sznobbok [!]??

Még nincs vége a levélnek!…

A jó Biróról297 még írok egyet-mást!!…

Bizony, kedves Jóskám, a mi Jánosunk teljesen elveszett ember. A banknak él, utálja az írást (semmit sem ír), nem olvas – még a bátyja dolgait sem –, s már szeret ilyenféle kifejezéseket használni: modus vivendi, uti figura docet298 stb. stb., melyek annyira magukon viselik a leendő bankigazgató míveltségének mázát.

Most bátyjának esküvőjére B[uda]pestre megy.299

Azt mondja, hogy 60 f[o]r[in]t gombostűpénzt300 küldött fel a sógornőjének.

Én, a balga itt elszóltam magamat, mint már szoktam, s írásomból fel sem tekintve vetettem oda neki.

– Harisnyapénzt?…

János elpirult. Kissé meg is haragudott, aztán rövidesen kibékült.

S karonfogva engemet elmesélte, hogy veszett össze Kassoviccal, a bank aligazgatójával, mikor a járulékok leszámolásánál…

Mohácsit kérdezzétek meg (akár Józsi, akár Árpi), megkapta-e a könyveit. Már rég elküldöttem neki.

Endrődit, a kedves fiút tisztelem. Versét – ezt is mondjátok meg neki –, amelyet egyébként ismerek, nagy tetszéssel olvastam a P[esti] N[apló]ban.301

Juhászt, ha meglelitek, köszöntsétek a nevemben is. Nem szeretném, ha ellenségemmé lenne. S még azt hihetnék, hogy komolyan tudok haragudni oly kicsinységekre is, mint ő.

Magyart,302 Batancsot s benneteket egyszerűen csókollak.

Ti is írjatok mihamarabb és minél többet. Ámen.

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/25.

[1906. március 15.]

Édes apám!

Ma kaptam meg a pénzt és a leveledet. Takarékoskodni fogok a pénzzel. Az, amit írtál a pénzről, egyrészt elkedvetlenített, de azután fokozta az akaraterőmet, hogy eltökélten és szilárdul haladjak a kitűzött cél felé. És szemrehányásokat tettem magamnak, hogy ilyenért egy pillanatig is szomorú voltam:

– Hát nem tudjuk világosan – szóltam magamhoz –, hogy az élet küzdelem! Fő dolog, hogy egészségesek vagytok mindannyian.

Azt hiszem, följuttok a IX. szimfóniára! A hangversenyt ugyanis ápr[ilis] 2., hétfőre halasztották!303

Nagy Laci-ügyre vonatkozólag kértem tanácsot. Még nem adtál! Tekintve, hogy a dolog sürgős, apa, kérlek, írass vagy írj e dologban. Amint Dezső leveléből kiveszem, Béláéknak fia született; a napokban elmegyek hozzájuk, és megírom orvosi szempontokból nézve a tudósításomat. (Én még nem tudok semmit ezen örvendetes családi eseményről.)

Ma – márc[ius] 15-én – vigyázni fogok a bőrömre, ne aggódjatok tehát.

Ma hó esett. Hideg van, de fűtésre nincs szükség.

Örömmel hallottam a hírt a vegyeskarról. Ha húsvétra mégis hazamegyek, ti. ha a laboratóriumi munka abszolúte szünetelni fog – én is be fogok állani. (Most kitűnően érzem magam, és mindenfele hurutokból kigyógyultam, korán kelek, sok tejet iszom, sokat járok, sokat eszem.)

Dezsőnek köszönöm a hosszú levelet. Írjon még Pájóról, és Laca is a barátairól. Pájó ügyének az eldőltére különösen kíváncsi vagyok!!

Engedd meg, apa, hogy én is figyelmeztesselek valamire. Azt álmodtam, hogy egy igen rossz lakást találtatok az utolsó pillanatban szükségből. Láttam, amint savanyú pofával szorongunk az ebédlőben, s te azt mondtad:

– A fene egye meg, minek is hagytuk körmünkre égni a dolgot!

Ez volt az álom.

Anyika, hallom, újra szegényvérűségtől304 eredő fejfájásokban szenved. Neki jót tenne, ha kapnánk szép fás udvart!

Ne haragudj rám, apa, ezért a szaggatott és helyenként talán sértően rövid mondatokba szedett levélért.

Kezeidet csók[olja] és ölel

jó fiad, Józsi

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/26.

1906. március 17.

Édes apám!

Ismét ünnepnap kettőnknek: a Te névnapod. Az én köszöntőim pedig lassanként egyformák lesznek mind.

Gyerekkorunkban könnyű a dolgunk; kezünkbe nyomják a verseskönyvet, hogy az érzelmeket, melyeket mint homályos ösztönöket csak egy gyermeki csókban tudunk kifejezni, körmönfont és tetszetősen összeállított retorikával mondjuk el. Ez végre még nem erkölcstelen dolog, csak hazug. Azután felnövünk; a homályból kezdenek kibontakozni az élet körvonalai, amelyeket egy-egy pillanatra nagyszerűnek, máskor meg kétségbeejtően nyomorultaknak látunk. És ekkor kezdjük valamennyire látni azt a helyzetet, amelybe belecsöppentünk, amikor élni kezdettünk. Ó, ez a meglátás sok kiábrándulást hoz, de meghozza a szülők iránti szeretet valódi, nemes erejét is. A gyerek nem tudja, mi vonzza őt az apjához, s mit kell köszönnie, amikor fehér ágyában lecsókolják a szemét. A férfi mindezt tisztán látja, tudja. Az érzései világosak, erősek.

S amikor ilyen tisztán megérezünk mindent, ismétlődik a gyermekkori állapot. Most hiányzanak a szavaink, a gondolatkomplexusok – ahhoz, amit némely alkalommal mondani szeretnénk. Kezünkben a retorika, a toll… és a gondolatok értékelése sem valami titkos mesterség többé előttünk. S mi némán állunk magunk elé bámulva, mert nem tudjuk kimondani, amit akarunk. Meg se is próbálom egyhamar, s azt hiszem, te, apa szerető öleléssel megbocsátasz ma megnémult kisfiadnak.

Így aztán vége a köszöntőnek is.

A mai postával címedre feladtam egy könyvet. (A múlt hónapban vettem még.) Stendhal „Vörös és feketé”-je: az első teljes magyar fordításban.305 Nagyon megszerettem ezt a csodaregényt, és úgy küldöm neked, mint egy darab énemet. Ne hidd, hogy a hőse: Julián tetszik nekem. Stendhal – a költő –, ő az én emberem. Szeretném, hogy te is gyönyörködj ebben a franciában, mint én, és írd a holnapi nap dátumát belé.

Nagyon keveset írtok, Apa, pedig én olyan szorgalmasan írok!

Ölel és csókol a kézcsókoló

Józsi fiad

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/26.

[1906. március 19. után]306

Kedves öregem! Elsősorban is mindannyitoknak köszönöm a kedves jókívánatokat, de nyomban zúgolódni bátorkodom, hogy különösen te: végleg beszüntetted hosszú és mulatságos leveleidet. Ez barátom, nem járja. (Mádi is nekiülhetne a tentásüvegnek.) Éppen szemlét tartok a levelek fölött: már két hete nem kaptam érdemleges értesítést az otthoni dolgokról. Javulj meg, Dezső, és írj!

Továbbá kérdezd meg Majláth Pistát is, hogy miért nem ír? Tőle is sürgősen várok értesítést. Szombaton ti. el akarok menni bizonyos Gomossy tanárhoz – mondd meg ezt neki. (Szombat reggelre tehát okvetlenül írjon nekem Pista.)

Ma küldöm haza a felgyűlt szennyest.

Jegyzék

törülköző 3 (4)

gatya 3

harisnya 3

ing 6

zs[eb]kendő 15 (18)

A zárójelbe tett számok azt jelentik, hogy: „nem tudom biztosan, talán 3, talán 4”.

Fölkérlek továbbá, Dezső, hogy keresd meg a Piszok Pusztai Bélát, és mint Bácsország szerkesztőjétől a legudvariasabb hangon kérd el Magyar Artúrnak Dér András meséje című novelláját és az én tanulmányomat: A modern magyar lyrát.307 Úgy látszik, az újság megszűnt. Mi már rég beadtuk a cikket. Ebben a dologban is járj el, amint teheted, és aztán haladéktalanul értesíts engem egy levelezőlapon. Munknak, aki a cikkeiért pénzt kap itt Pesten, ugyanis szüksége van a kéziratra.

Apa nem adott tanácsot, hogy menjek-e el Nagy Laciékhoz, vagy ne!? Kérdezd meg tőle, mi a teendő; nem késő-e? Erre is rögtön írj. (Fontos.)

Béláék kisfiát láttam. A kis Budanovits Béla pompás fiú. Igen szép nagy gyerek, amint mondják, de szerintem, nem hosszabb a normális 52 cm-nél. Persze az öröm határtalan. Két fiú308 bizony nem tréfadolog!!

Ma találkoztunk Jancsiékkal Bella néniéknél: végre hallhattam hazulról hírt.

Grószi írja nekem, hogy „szüleid megszöktek a névnaptól! Már készülőben voltunk, hogy átmegyünk. Csukva volt a lakás. Mi az oka, nem képzeljük el magunknak?”

Talán apa behozta azt az újítást, hogy a névnapot mint buta szokást – nem ünnepli meg a szokásos konvencionális módján???

Erről is írj!!

Egyáltalán mindenről, hosszan!! – Én szombaton írok hosszú levelet, de te hamarabb küldj értesítést mindarról, amiről kérdeztelek, s ami engem érdekelhet. Dide–Étsy-ügyről309 is írj. (Menj át személyesen Didéhez, és egy újságinterjú alakjában írd meg a látogatást nekem. Ha nem tudod, mi az interjú, kérdezd meg először tőle Didétől mint az újságírás atyamesterétől, és magyaráztasd el magadnak a dolgot. Mi az interjú formája? stb., stb.) Tehát az Étsy–Lehotai310-ügyről így referálsz!

Olvastátok-e a B[ácskai] H[irlap]ban az Éjszaka dalát Kosztolányitól. Mi volt róla a vélemény a családban? Tetszett-e neked. Hát az ezt megelőző prózai dal, a Holdfény.

Lacinak most föladom dolgozatul a biciklit és a sintért. A bicikli szerkezetének a lényegét magyarázd el neki, valamint azt is, hogy micsoda egyszerű mód az, amellyel az emberi erő belevitetik a kerekekbe, hogy azok tova tudnak haladni.

A sintér mesterségére vonatkozólag emeld ki e foglalkozásnak közegészségügyi jelentőségét és szükségességét.

Kimerítő értesítést kérek továbbá a család minden tagjának egészségi állapotáról.

S ezzel végére értem az ügyeknek. Írjatok.

Ölel

Jóska bátya

Lenhossék Mihály Csáthnak

Magántulajdon.

Meghívó kisnyomtatvány: Ngos Brenner József Úrnak

Bpest, IX. Üllői-út 70.

Pb.: Budapest, 906. márc. 23.

Okvetlen jöjj! Csókol, ölel

Lenhossék311

A „Budapesti Kamarazene-Kör” t[isztelt] tagjait értesítjük, hogy idei saisonunk utolsó 3 hangversenye f[olyó] évi

március hó 25-én és

április hó 1-jén és 8-án lesz.

Kezdet este 7 órakor.

Sütő-utcza 5. sz. a. díszterem.

AZ ELNÖKSÉG

Lenhossék dr.312

Biztosan eljöjjön, kedves kolléga! Lenhossék313

Csáth Pethes Imrének

Magántulajdon.

Boríték: Tek. Pethes Imre színművész úr

Helyben, Nemzeti Színház, Kerepesi út

[mellékelt boríték: Csáth Géza orvostanhallgató, Budapest, Főposta, Poste restante]

Mélyen tisztelt színművész úr!

Alulírott egy kérdéssel bátorkodom betolakodni az ön csodálatra méltó művészi konyhájába. – S bár nekem mint ismeretlennek semmiképp sincsen jogom, hogy azon tapsokon kívül, melyekkel az ön egyéniségének a N[emzeti] Sz[ínház]ban adózom, más úton-módon terhére legyek, mégis megkérdezem, ami itt alant következik: mert fogadásról van szó.

Az a kérdés, hogy az a ritka mód természetes póz, amit Ön nagyon drámai jeleneteknél – meglepetéseknél – használ (a szem a messzeségbe dülled, a száj kinyílik, a szemöldök felhúzódik, s a homlokbőr fölötte haránt ráncokba szedődik, s amelyeket például akkor is használ, amikor [a] Hamletben így szól: „ez itt a bökkenő”, vagy amikor a Párbajban átlátja, hogy az orvos fivére mivel gyanúsítja, vagy a Becsületben, amikor megtudja, hogy a húga elbukott, vagy… de nem folytatom. Szóval kérdés, hogy ez a póz – igazán bocsánatot kell kérnem, hogy nem tudom más szóval nevezni – a szívizgalmat akarja-e jelenteni? (Nem a szívgörcsöt mondom.) Hanem azt, amikor a szívünk valamitől egy óriásit dobban, és a nyakunkon érezzük a véráram lüktetését, s ekkor hirtelen szükségét érezzük, hogy egy nyögést visszafojtsunk (vagy hogy fiziologice pontosan körülírjam: a lágy szájpaddal elzárjuk a tüdőnkből kitörő levegő útját, mialatt a rekeszizom összehúzódik a nagy hasizmokkal együtt).

E sorok írója, mint sejthető, eme egyszerű élettani magyarázat mellett kardoskodik. A másik fogadó – egy fiatal színész – ellenben azt állítja, hogy Ön e mozdulattal az álmélkodást akarja kifejezni, egyéb semmit.

Bocsánatot kérve ezért az arrogáns levélért, kérem, méltóztassék mellékelt borítékban megküldeni a választ, hogy kinek van igaza??

Kiváló tisztelettel

Csáth Géza

orvostanhallgató

B[uda]pest, 1906. III/24.

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/27.

[1906. március vége]314

Édes apa!

E pillanatban Pistával együtt Bánovszky atyánknál vacsorázunk.

Örömmel hallom, hogy biztosan feljöttök. Én annyi partitúrát szerzek, hogy lesz dosztig. Egy kétkezes zongorakivonat és egy kétzongorás kivonatunk lészen.

Kérlek, ha jöttök, hozzatok 3-4 db egygrammos szublimátpasztillát (mert elfogyott), továbbá: 2 üveg Pollacsek-féle vas-elixírt (az orvos tanácsolta, hogy még szedjem).

Egyébként kitűnően érzem magam. Apa, de jöjjetek még vasárnap, ha lehet. Hadd legyünk együtt hosszabb ideig. (A rokonságban titokban tartottam jöveteleteket.)

Mindenkit csókol és vár kézcsókoló jó fiad,

Józsi

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/27.

[1906. március vége]315

Kedves Dezső!

Összevissza és csúnyán írom ide neked, ami üzennivalóm van, és ezért előre is bocsánatot kérek tőled. Nem az etikett mián, de mert művészietlen dolog. Következésképpen erkölcstelen is.

I. Pusztait ne hadd békén. Naponta telefonnal csöngesd föl, és kérdezősködj: mi lesz Munk cikkével és az enyémmel, s hogy adja ide 1. Dér András meséjét és 2. A modern magyar lírát. Ennek a dolognak okvetlenül járj végére, kedves öregem, mert nem akarom, hogy hányódó kéziratom legyen annál a többszörfölpofozott [!] alaknál, de főképp, mert Munk is, én is másutt egykettő leközöltethetjük az írásainkat.

II. Ez a második pont zártkörű közlés. Csak apának, anyikának mutasd meg. Ti. elhatároztam, hogy Nagy Laciékhoz nem megyek el. Végre is erre nekem nincs szükségem, s távolról sem akarok abba a gyanúba keveredni, hogy tolakodom. Tudok annyit, hogy a szigorlaton Nagy Laci protekciója nélkül átmenjek. Punctum.

III. Ez kérés. Ne haragudj a goromba levelemért. Egész világos, hogy dühös voltam rád, de még tisztább lehet előtted, hogy érzékeny és könyvező rózsaszínű pofabőrödre akartam hatni. Tanulj, öregem, miként ezt én teszem: végre is a tények nem sétálhatnak be a fejünkbe maguktól. S azt se lehet kívánni, hogy ott minden segítség nélkül mint emlékezeti képek sorakozzanak. Csak azt ajánlhatom, hogy sokat ismételj, sokszor. Pl. egy délután határozd el, hogy átolvasod a középkor egy316 akárhogyan, de átolvasod [!]. (Legjobb mindig három mondatban leírni a margóra a szakaszok tartalmát.) Szóval egy egész ciklust végigutazni az emlékezetben. Másnap már ráismerünk a tájakra (mert ismételni kell a kirándulást), harmadnap minden fű, fa, virág helyét jól tudjuk. Nem hiába mondták az okos rómaiak: „repetitio est mater stb…”317 Te azonban nem fogsz erre a tanácsra hallgatni, jól tudom, aminthogy nem etted szívesen ama bizonyos kellemetlen ételeket, amelyekből ha nem eszünk, nem kapunk tésztát. Fiú, ezek nélkül az ennivalók nélkül nem kapod meg a nagy és nemes emberi tudományok csemegéjét. Még kóstolót se. Ezt gondold meg. (Újabban kedvenc tervem, hogy belőled orvost csinálok, és együtt fogunk dolgozni.)

Figyelmeztetlek, hogy ha a reggeli zöld köpések még fennállanak, akkor ne cigarettázz. Sokat mosd az orrodat (mert neked hamar beduguló orrod van), és sokat sétálj a városon kívül. Engem talán azért viselt meg a növés oly kegyetlenül, mert nem voltam eleget szabad levegőn, hanem otthon hegedültem, festettem stb. stb. stb. stb. stb. (Ez az ügy még a tanulásénál is fontosabb.)

A lakást nézd meg, és hosszan írj róla. Rajzold le Szabadka térképéből ama tájat, hogy tájékoztass a ház helyzetéről.318

Az interjú, amit Didéről küldtél, igen rövid volt. Az interjú körülményeit igen hosszan, az interjút magát, azaz a beszélgetést igen röviden adtad. A nagy férfiú feleletét mindig lehetőleg szó szerint kell közölni. Vagy jegyezni, vagy úgy adni elő, mintha jegyezted volna. Itt éppen Dide fonákul kapkodó beszédmodora az, amit meg kellett volna kapnod, és mint érdekeset figyelembe részesítened. Ezért új interjú-feladatot adok. (Ráérsz a szünet alatt.) Ismét Dide a személyed. Elmégysz, és megkérdezed őt legközelebbi irodalmi tervei és olvasmányai felől. Meddig szándékozik még frázisoktól dagadó vezércikkeket okádni, mikor készíti el a Childe Haroldot; miért nem megy Párisba? Mit szól ahhoz, hogy mi néhányan itt Pesten komolyan féltjük az ő tehetségét? A feleleteket híven rekonstruáld. Továbbá hozd eszébe, hogy a Dorian Gray című könyvet319 holnaputánra vissza kell küldenie.

Lacit ösztönözd, hogy a biciklit és a sintért írja meg mihamarabb.

A Kabak-ügyre320 vonatkozólag annyit még, hogy a fenségről szóló befejezés feltételezi, hogy ismered Wagner operáit. Ezekre vonatkozólag meg kell jegyezned, hogy minden Wagner-operában van hősi küzdelem. Tannhäuser szembeszáll (karddal kezében) az egész királyi udvarral; Lohengrin – Telramunddal; Siegmund – Hundinggal; Siegfrid – Tafnerrel stb. Ezek a küzdelmek mind fényes és félelmetes zene által kísértetnek. Ha tanulni fogsz és Pestre jössz, majd együtt végigélvezzük az Operában.

Egyelőre azonban tanulj, hogy levágd a VI. osztályt. Egész vakációban mulatni fogunk. Mulatásnak nevezve az értékes és nemes szellemi munkát.

Írjatok. Mindenkit csókolok.

Ölel

Jóska

Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának és id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5948/3/8.

[1906. március vége]321

Kedves Anyika! és Apa!

A hónapvégnek és az esős, büdös Budapestnek sötétszürke hangulatába: mint egy… erőteljes C-dúr akkord… mint egy ragyogó napsugár, mint egy finom illat… lebbent be ma a te küldeményed. Elsősorban is nagyon köszönöm, hogy jött, s főképp, hogy ilyen hamar, s legfőképp, hogy ilyen alkalmatos időben. A tojások is sértetlenül érkeztek meg. Pompásak és nagyszerűek, mint általában minden, ami a csodaládikából kikerült: a sonkától le egészen a tiszta zsebkendőig, melyeket én már jó ideje sajnos egyaránt nélkülöztem. (De nem kell megijedni, az orromat azért tisztán tartottam!)

Óriási átváltozáson mentem keresztül. Orvosi tanácsra igen lassan eszem. Eddig hiába próbáltam, de már egy hét óta annyira komolyan nekifeküdtem a dolognak (hogy ti. lassan megtanulok enni), hogy ma már természetemmé vált ez a szokás. Vérlázítóan lassan eszem. A vendéglőben legfőbb ambícióm, hogy a leglassabban evő nyárspolgároknál is lassabban eszem. Ideges alakok nem bírnak velem egy asztalnál enni, mert fölforr a vérük ennyi ökonomikus nyugalom és birkatürelem láttára, mellyel én az ételeken kérődzőm. Ezt mint örvendetes hírt írom meg haza magamról.

Tehát április 2-án találkozunk.322 Nem hiszem, hogy húsvétra hazamegyek, de mégis szerezzetek szabadjegyet, hiszen ezzel esetleg szigorlat után is utazhatom (jún[ius] 15–18.). A fölutazástokról a rokonság semmit se tud, mert titokban tartottam.

(Mellékelt levelet Majláth kezeihez, kérlek, juttassátok el.)

Mindenkit csókolok.

Kezeiteket csók[olja]

Józsi

A lakásunkról Dezső körülményesen írjon.

1906. április

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/28.

[1906. április 12.]323

Édes Apám!

Mióta Magyarország, mint a krízisen átment beteg – állandóan jól érzi magát, még nem írtam haza.

A béke324 kétségtelenül Méray csinálmánya és érdeme. Se a koalíció, se Bécs nem gondolkozott komolyan és szívósan a békéről; erre az emberre volt szükség, aki az ő világos számításaival addig beszélte tele az emberek fejét, míg be nem kezdték látni: ennek a bácsinak igaza van. A tegnapi Budapesti Naplóban (szerda) bámulva olvasom, hogy ugyancsak Méray jósolta meg az általános titkos választói jog diadalát is, akkor, 1903-ban, amikor azzal még senki se gondolt.325 Épp ezért, apa, ajánlom, hogy hozasd meg a kaszinónak a Die Phisiologie unserer Weltgeschichte und der kommende Tagot, az ő művét, amelyben a világ jövő folyása 25 évre úgy meg van jósolva, mint ahogy előre számítjuk a csillagok járását. – Nekem az egész békében az tetszik legjobban, hogy az egy embernek ilyen bámulatosan kivitt észmunkája.326

A kaszinónak megrendelted már a Magyar Szemlét? Holnap (azaz ma, csüt[örtök]) jelenik meg benne egy novellám,327 s ezzel végképp pesti íróvá leszek.

Paula néniék kicsit orrolnak a látogatás elmaradása miatt. Ők nem szóltak, de Margit. Azonban érveim súlya alatt ő is belátta, hogy Budapesten töltött 24 órából nyolcat aludni, négyet enni, hármat hangversenyezni és kilencet sétálni kell, s a rokonságnak semmi jogcíme, hogy innen vagy amonnan miatta elvegyünk.

Tegnap volt fönn Pista, továbbá Toskó igazgató is és neje. Én nem akarván az egész napot ide-oda járkálással ellopni, nem mentem el velök Újpestre, Rákospalotára, meg tudja a fene, hova nem, hanem azt mondtam, hogy laboratóriumban van dolgom.

Tegnap este hallottam Slezákot és Mozart Requiemjét. Az előadás igen jó volt. A Slezákénál stílszerűbb Mozart-éneklést még nem hallottam. A rekviemben vannak csodálatos komor részletek is (amit Mozarttól nem szoktunk meg), de általában nem monumentális muzsika, hanem játszi – akár a Don Juan vagy egy hegedűszonáta. Az énekkar pompásan hozta ki a hosszú és komplikált fugákat.328

A Műegyetemi Zenekari hangversenyünk is szerencsésen elmúlott.329 Szerencsésen, mert bár Haydn D-moll szimfóniájának utolsó tételében az összes brácsások elvétették a számolást, s a fúgába egyszerűen nem ugrottak be – az általános vélemény szerint ez a D-moll szimfónia volt a legszebb!!

Hétfőn éjjel Bella néniéknél aludtam, mert Pista bácsi Egerbe utazott szőlészkedni, ma már itthon van.

Hirkó, az öreg igen rosszul van. A guta ólálkodik körülötte. Sógora (Bódy dr.) – a Margit ura – Rudnaytól elvállalta a Pest megye főorvosságát, amelyről az öreg Hirkó Rudnay beütésekor leköszönt. Most persze a Bódy urat menesztik, és az öreg visszahelyeztetik. Attól félnek, hogy nem bírja visszafoglalni a hivatalát. (A másik két fiú, Béla és Feri előlépnek, szintén leköszönt megyeiek.)

A Műcsarnokban is voltam. Néhány elsőrendű dolog van itt, de összesen nem több, mint 18.330

Egyébként pedig egész nap tanulok. Itthon, füvészkertben, itthon, füvészkertben stb. stb. Most este pihenésképpen megyek Bolte bácsihoz négyvonóst muzsikálni.

A szennyesemet a héten küldöm.

Mindenkit üdvözlök. Az orvosszereket köszönöm.

Írjatok.

Kezeidet csók[olja]

Józsi

Mi lesz, apa, a pesti utaddal?? Erről még ma írjon Dezső.

Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilona

PIM, V. 5948/3/9.

[1906. április 13. előtt]331

Kedves Anyika!

Egy órája nincs még, hogy kézhez kaptam az ennivalók azon impozáns garmadáját, amellyel a húsvéti ünnepeimet akartad megédesíteni. Nagyon köszönöm a temérdek illatot, ízt, a sok fehérjemolekulát és lóerőt, amelyeket mind te alakítottál át megfelelő – művészi formába –, hogy a szájam nagyobb gyönyörűségére befűtsek velök az én gépembe.

Miközben kibontottam a csomagot, eszembe jutott, hogy a süteményeket két részre kell választani. Az egyik rész az, amit a spajzból lopkodnék otthon, a másik, amelyet az asztalnál ennék meg. És meg is tettem a szétválasztást. (A lopott részt nagyobbra hagytam!)

Ma halebéden Bella néniéknél voltam. Ők egészségesek. Ma délután boldogünnep-kívánó levlapokat írnak.

Vasárnap Jani bácsiéknál leszek.

Hétfőn pedig Szentlőrinczen Róza néniéknél (Bella néniékkel együtt).

Egyéb hírek.

A sötétkék ruhámat kitisztíttattam, s a nadrágot újra megfoltoztatva kivasaltattam. Most ebből megélek nyárig!

Sokszor gondolok én is haza. Különösen a feltámadás délutánját látom előre. Szeles napos idő lesz, és ti (utoljára az erkélyről)332 nézitek a tovamenő emberáradatot.

Még egyszer köszönöm a csomagot (a fináncok 20 fillérrel megadóztattak). Otthon mindenkinél adjátok le a boldogünnep-kívánásomat, akiknek ti kívántok.

Kezeidet csókolja Józsi

Id. Brenner József Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1906. április 15.

Kedves fiam!

Az én Budapestre utazásom attól függ, hogy mikorra tűzi ki a Kúria az ott lévő városi ügyben a tárgyalást; úgy hiszem, hogy május közepére fog ez esni.

A nemsokára bekövetkező költözködés réme már egy bizonyos mérvű lázban tart bennünket; a héten kezdjük meg az irodai helyiség átalakítását, nagyobb ablakokat teszünk a kicsik helyébe, s kipallózzuk.

A szállítóval is megegyeztünk már, 60 koronáért visz el mindent, bútorszállító kocsikban. Körülbelül május közepe felé fogunk költözködni, ha akkorra készen leszünk.

A Magyar Szemlét már rég megrendeltem, de még nem kaptuk meg.

Okosan teszed, ha csak fővárosi lapokba írsz; ez legalább arra sarkall, hogy különbet írj. Gondosabban, lelkiismeretesebben és jobban megrágva a tárgyat fogsz dolgozni. Ha már akarod a tollat forgatni, és ha belekezdtél jókor, jól is teszed, hogy forgatod: törekedjél olyat írni, ami nem csak a B[ácskai] H[irlap] színvonalát éri el, mert azért kár a tintát fogyasztani, hogy a Bácskai H[irlap] egynapi életét élje a munkád, s annak a közönségnek szolgáljon, amely a B[ácskai] H[irlap]ot olvassa. Ehhez járul, hogy másképp értékeled még magad és a munkádat, ha más ruhában látod, s nem abban a díszes társaságban.

Mennyire vagy a tanulmányaiddal? Haladsz? Ismerőseinket, a rokonokat üdvözöld. Csókolunk,

szerető Apád

Csáth Brenner Etelkának

PIM, V. 5948/2/3.

Levelezőlap (tulipánnal díszítve): Tekintetes Brenner Etelke Viktória úri kisasszonynak

Szabadka, Deák utca 5.

Pb.: Budapest, 906. ápr. 28.

Kedves Etelkém! Most ½ 5. Künn jégeső zuhog, és mi ezen az álmos szombat délutánon itt tanulunk benn a kis szobában. Az elmúlt hét eseményeit igazán össze lehet foglalni ezen a kisded levelezőlapon. Az előadások ismét gőzerővel folynak. A laboratóriumi munkának már csaknem vége, mert maholnap mindenki nekifekszik az egész napi tanulásnak. A boncteremben most kínlódunk délutánonként az agyvelőboncolással: én és Munk.

Egyéb esemény: csütörtökön megjelent a B[udapesti] Naplóban egy tárcám,333 melyre te egyszer azt mondtad: „te, Józsi, mindig olyanokat írsz, hogy nem lehet megérteni.” – Nem szép tőletek, hogy egész héten nem írtatok.

Ölel, csókol (és mindenkit)

Jóska bátyád

Dezső tanul?

Mi van a lakással?

Apa mikor jő?

Ma megyünk Urániába!334

Anyika hogy van a fejfájásokkal?

Laci igyon sok tejet!

Hát Majláth úr?

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/28.

[1906. április 29. előtt]335

Kedves Tettet!

Ma ért haza a szennyesem. Ha tiszta lesz vasárnapra, akkor Árpi elutazásakor vigyétek ki az ő kupéjába, ahonnan én Pestre [!] – ha értesíttek – haza fogom vinni.

Nem írsz semmit a zsúrokról.

A közelben lévő hurcolkodásokra neked a következő tanácsokat adom.

A hurcolkodás megkezdése előtt jó néhány nappal helyezd biztonságba D[ecsy] Nagymamánál a kosaramat (amelyben összes titkos írásaim és pályázataim vannak), továbbá vázlatkönyveimet és kottáimat. Gondoskodj a festékekről és a festőállványról is, amely nem tudom, hogy Grószinál van-e. Ha igen, úgy csak maradjon ott. A kosarat csak akkor vidd át az új lakásba, ha már egészen készen lesztek.

Figyelmeztetlek még, hogy minden erődet vesd latba, hogy az ún. gyerekszobában csak mi ketten aludjunk, vagy hogy a mellékhelyiségben (az irodában) kapjunk külön szobát. Írj meg minden berendezkedési tervet, s azt is, vajon az irodaablakokat elég nagyokra csinálják-e. Beszéld meg anyikával, hogy a régi címtáblák közül egyet ott hagyjatok, és az alá festessetek! egy értesítést, hogy

Dr. Brenner József
ügyvéd irodája

Miklós utca 40 sz. alatt
a Teréz templom
megett van. Értesítés
itt az udvarban!

(A Grószi szekrényének a tetején vagy a háta megett a gangban van nekem egy erős alkalmas horgonylemezem!!)

S azután, hogy egyik béresgyereket fölfogadjátok ilyenképpen: „öcsém, mindenkit, aki engemet keres, elvezetsz ide és ide, se ezért kapsz fejenként mondjuk 15-20 krajcárt”. Mondom: ezeket anyikával beszéld meg, mert apa úgyis tudom, fölöslegesnek tartja. Írj. S e levelet senkinek se mutasd.

Ölel

Jóska

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/29.

[1906. április 29.]336

Kedves Apa!

Nagyon köszönöm – elsősorban is –, hogy a szennyest, azaz a tisztát olyan expressz gyorsasággal, s olyan dús mellékrakománnyal súlyosbítva kaptam vissza. – Mint egy király az újonnan elfoglalt birodalom felett, úgy néztem én szét ma este a tiszta zsebkendők jó szagú garmadáján. Néhány zsebkendőt az utóbbi időben itt mosattam, s azért nevezem jó szagúaknak az otthon mosottakat. (Azokból ugyanis dől a klórmészszag, amit elvégre is rövid idő alatt megun az ember.)

De nem folytatom a köszönést, mert már ¾ 12 az óra. (Vasárnap.) Csak (összegzésképpen) csókoltatom anyika kezeit.

Írtad, apa, hogy május első felében jössz. Jó lenne tudni, mikor.

Mihelyst megtudod, írd meg, kérlek! És természetesen, ha már jössz, egy éjjelre maradj itt az opera miatt. Ha szerencsések leszünk ugyanis a terminusban, akkor… éppen mire fölérsz, itt lesz Puccini, aki különben két hétig itt marad.337 Ez alkalommal előadják (kitűnőek a pesti Puccini-előadások) a Toscát és a Bohéméletet. Mind a két darab a modern zenének valóságos dokumentuma. Csak annyit mondok, hogy pl. a Bohémélet húsvéti előadásán annyit élveztem, amennyit operában még nem. Ez nem a jövő zenéje, ez a máé! Nemesebb és újabb, meglepőbb és bájosabb művészi gyönyörűség nem terem a XX. századbeli ember számára, mint Puccini muzsikája. Ezt nem azért írom, hogy gusztust csináljak, hanem mert úgy áll a dolog, hogy Puccini az a muzsikus, amilyenné én – mielőtt még őt ismertem – mindig akartam lenni. Merész ember, nyakas ember, hangulatember.

Azért, apa, úgy nézd, hogy opera-előadásra itt maradj. Nálunk jó szállásod lesz, és nem kerül sok pénzbe – sőt semmivel se többe, mint különben, ha este mennél!

A Magyar Szemlétől 10 koronát kaptam. Természetesen óriási befektetéseket eszközöltem, melyek közül a bicskavételt, a cipőcsináltatást és ruhavasaltatást mint olyanokat említem.

Copperfieldet megnézem.338

A tanulásról annyit írok, hogy amennyit bírok – tanulok. A szigorlatnak mindenesetre nekimék.339

1906. május

Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/10.

[1906. május 4.]340

Kedves Anyika!

Én nem írhatok a Lacáról, mert ott van melletted, és nem iparkodhatok, hogy megnyugtassalak, mert a ti értesítéseitek azok, amelyek engem – minket – teljesen megnyugtattak. Semmi kétség, hogy az operáció teljesen sikerült (különben a láznak már be kellett volna állnia), s ezzel a szomorú kis esetnek (mely nem jelentősebb, mint bármely kéthetes kis gyerekbetegség) örvendetes vége van. A Laca egészségesebb lesz, mint valaha, és fölemelt fővel henceghet az osztályában: „mutasson föl valaki egy d[ara]b hashártyát a sajátjából, mint én!” Kétségtelen, hogy mint valami újdonsült kis arisztokrata fog visszatérni Haza, mint akit az orvos kése és a kiállott szenvedések vitéz férfiúvá és a boldogság lovagjává avattak. Mert komolyan hiszem, hogy a szenvedésekkel mintegy előre fizetjük meg a jövendő boldogságunkat, s minél több valakinek ez a szenvedésekből deponált összege, annál vígabban élhet majd annak a busás kamataiból. Mennyi pénze van most a kis öregnek berakva! Akár iskolába se járjon! Még talán emeletes házat is építhet belőle! Abban a házban én is kérek 18 szobát. (Egyet orvosi rendelőnek. Egyet könyvtárnak és laboratóriumnak. Egyet operációs teremnek, egyet váróteremnek, egyet előszobának, tízet betegszobának, egyet zeneteremnek, egyet hálószobának, és egyet… ezt találja ki Laci.)

Újra megkezdtük a hármas köztársaságot én, Dide és Árpi. Pompás. Most két szobánk van. Ha nálunk tisztogatnak – oda megyünk át, míg Dide, hogy együtt legyünk, nálunk vacsorál. Ez alkalommal óriási komplikációk jönnek létre. Dide ti. teázik, de nem kakaózik, mi Árpival mindkettőt csináljuk. Ezért szükségessé vált két cukortartó fölállítása (egy hármas teázó és egy kettes kakaózó cukortartóé). Természetes, hogy a teázócukrot az ún. hármas közös veszi (amelyben mind a hármunk pénze fekszik), míg a kakaócukrot a kettes közös vásárolja (amelynek érdekkörébe csak én és kis öreg tartozunk). De jött egy bökkenő. A spirituszt mind a hárman használjuk. Igen ám, de azt nem lehet így kezelni – már azért sem, mert ugyanannyi tej felforralására kevesebb hő kell, mint ugyanannyi víz felforralására (lévén a víz fajhője igen nagy). Árpi e végből két délutánt számolt (kis noteszában), és megállapította, hogy Dide a spirituszköltségeknek (tekintve, hogy két findzsa teát iszik) éppen 0,291 részét tartozik viselni. Dide erre fölfolyamodással élt, hogy ő csak egy szem cukrot eszik, ami összesen annyi, mint két darab, míg én három darabot fogyasztok egy findzsára, és Árpi ötöt (!) egyre. Azóta Árpi éjjel-nappal számol, és biztat bennünket, hogy pár hét alatt biztos eredményt mond. – (Ilyen fene dolog Pesten lakni!)

Ami engem illet, teljesen egészséges vagyok. Jól érzem magam. Készülök szigorlatra egész nap. Holnap megyünk Lohengrinbe.

(Rémhír)

Bánovszky, a budapesti egyetemi hallgatók imádott atyja, a legolcsóbb vendéglős, a krémes lepény és gőzben sült feltalálója: felemelte az ebédek árát. Most 40 krajcár egy ebéd. (De 15 ebédet 10 korona 50 fillérért adnak. S ezért vettem bérletet.) Tavaly január óta ez már a második áremelés, és a pesti asszonyok (Helén néni, Paula néni) tanulsága [!] szerint még ez is olyan olcsó, hogy abból a pénzből házilag elő nem lehet állítani az ilyen ebédet:

1. Leves

2. Borjúsült (v[agy] főzelék hússal)

3. Két darab krémes pite (v[agy] diós metélt porció)

Egy-öt darab fehér, puha kenyér

De Bánovszky hízik és nyer. Hogy hogyan nyer, azt senki se tudja, de nyer. A hasa mindennap egy cm-rel nő kerületében, és az aranylánc minden hónapban egy karikával hosszabbodik. Ez az áremelés sokak szerint azért történt, mert a lánc nem tudott lépést tartani a hassal, és egyszerre két karika betétele vált sürgős szükséggé, amiért is a felemelésnek meg kellett történnie.

Itt bemutatom Bánovszky atyánkat bájos mosolyával és nagy hasával.

Ő engem vagy mást éppúgy kiszolgál, mint egy pincér, s amikor feladja rád a kabátot (akinek a zsebében öt forint „zsebpénz” terpeszkedik), nem jut eszedbe, hogy ennek az embernek gumirádlis fogata van, melyben vasárnaponként a Stefánia úton végigfeszít.

Rossz emberek azt mondják, hogy ilyenkor hasonlít ő a Beketow cirkusz tudós disznójához, aki szinte fogatot hajt? De ennyi elég a pesti kedélyességekből.

Most egy megdöbbentő hír következik. Az ún. szigorlati díjat még e hó tizenötödikéig – mint hallom – le kell fizetni a dekanatusban. (Ha a lapok nem fizetnek nekem, azaz nem közölnek addig valamit, akkor az egész összeget kérnem kell majd.) Ha sürgősen szükség lesz reá – írok. Előbb ne küldjétek.

Az iroda átköltözését el ne feledjétek B[ácskai] H[irlap]ban közöltetni, valamint a B[ácsmegyei] N[apló]ban is vagy két hétig, és egy bérest fölbérelni az udvarból az eltévedt báránykák (akarom mondani, kliensek) vezetgetésére.

Végre köszönöm, hogy olyan kimerítően tudósítottatok Laci állapotáról. Nagyon jó volt.

Csókollak mindannyitokat.

Kézcsók,

Józsi

A kisbátyát üdvözlik és csókolják még.

Dide

Árpi

és

Amunk (vagyis az Artúr)

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/31.

[1906. május 6.]341

Vasárnap

Kedves Dezső!

Ma még nem jött értesítés, hogy Lacika mint van, de tekintve a tegnapi levlapot, melyen egy pompás székletétel örvendetes bekövetkezését jelezte apa – bizonyosan tudom, hogy jól van az öregúr! Kérlek azonban, hogy míg a kórházban van, mindennap egy levlapot küldjetek.

Ma sehol se voltam, csak a Vigadóban egy szimfonikus hangversenyen. Tegnap pedig az Operában Lohengrinben. Te már beleszagoltál, öregem, abba, mi az a nagyszabású zenei élvezet, s azt hiszem, hogy már ez is elég ok lesz arra, hogy minden erőddel törekedj szellemileg élő ember lenni, azaz tanulni és Pestre jönni, hogy itt nagy kanállal edd az élet azon élvezeteit, melyek pl. egy

Puccini-, egy Wagner-opera meghallgatása.

Egyébként, amint tudod, Puccini, a világnak ez idő szerint legnagyobb élő zeneszerzője: Pesten van. Látni fogom őt a Pillangókisasszony premierjén. Majd írok neked róla!

Kérlek, hogy terjeszd apa elé a következő interpellációmat. Hallottam (még tőle), hogy abban a melléképületben, melyben az irodának két helyisége leend, még egy helyiség van, mellyel nem tudja még, mi lesz. Sejtem, hogy azt lehetne diákszobának berendezni. – Add elő, hogy tekintve 1. azon körülményt, hogy egy szobával több szoba az mégis több, mint ha kevesebb volna, 2. másodszor, hogy én rendetlen természetű ember vagyok, s hogy ily módon akarva, nem akarva bontom a ház békéjét, 3. hogy anyikának is régi óhaja egy külön diákszoba felállítása, 4. hogy különben is kicsinyek a szobák, s ott nehezen férünk majd el egymástól és a sok bútortól, 5. hogy sok könyvemnek, papíromnak és műszereimnek alkalmas helyet a tisztességes szobákba úgyse lehet adni, 6. hogy a cselédek a konyhában is alhatnak, mindezeket tekintve ne csináljanak ebből a szobából cselédszobát (amint a terv, ha jól emlékszem, volt), hanem nekünk egy örökös úri diákszobát.

Ölel

Jóska

Írj.

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/29.

[1906. május 7. vagy 8.]342

Kedves öregem!

Az ügy sürgős. Arról van szó, hogy ma postán küldtem ugyane szállítmányképpen a kosaram kulcsát. (Apát nem akartam terhelni a dologgal, tehát téged kérlek meg.) És fölszólítalak, hogy a kosarat óvatosan kinyitva, a fenéken elhelyezett okmányokat szedd ki, s keresd meg köztük:

I. érettségi bizonyítványt,

II. keresztelőlevelet.

Óvatosan!! szedd ki a sok írást, és ne zavard össze (különösen a levelesládára vigyázz). A naplóimba ne nézz (azokat magyarázat nélkül nem szabad olvasni, mint tanulatlan embernek a Szentírást). Tudod, hogy nemcsak öcsémnek, hanem barátomnak is tartalak (ami az előbbinél sokkal több), és hogy előtted nincsen titkom se, de arra kérlek, hogy még ne bántsd. Azokat az ügyeimet, melyek bennök vannak, majd csak élőszóval szándékozom az orrodra kötni. Miért is fölszólítalak, hogy csak az esetben nyúlj a ládához, ha kész vagy utólagosan becsületszavadat adni, hogy ott nem fogsz turkálni. A kért okmányokat küldd ajánlottan. Azaz elég, ha akkor küldi apa, amikor a pénzt is (80 koronát), a szigorlati díjat. A szigorlatra ti. indexszel jelentkezik az ember, de a szigorlati díj lefizetésénél (melynek határnapja május 15.) a keresztlevelet és a születési bizonyítványt is be kell nyújtani. – Ha tehát már úgyis költünk ajánlott levélre, célszerű lesz a pénzt is ebben küldeni.

A kulcsot (minthogy becsületszavadban megbízom) tartsd magadnál, míg hazajutok.

Lacát csókolom. Hogy sikerült a gaze343 kivétele?

Piukovitsné temetéséről is írj!

Mellékelt receptet csináltasd meg, és haladéktalanul küldd.

Olvassátok el, amit Pucciniról írtam (a Magyar Szemlébe, csütörtökre).344

Írj a Nagymamákról, a vizsgákról, a tanárokról, Majláthról, az apáról, Mádiról, a prepáról,345 Sándorról, a tanárról és különösen a családi ügyekről. Látod, én annyi dolgom mellett olyan hosszú leveleket írok!!??

Ölel

Jóska

Csók[ollak] mind[annyitokat].

Szigorlattal jún[ius] 15-én kész leszek.

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/30.

Levelezőlap: Brenner Dezső gimn. tan.

Szabadka, Deák utca 5.

Pb.: Budapest, 906. máj. 10.

Kedves öregem! Én a kulcsot föladtam. Tévedés kizárva, a posta vesztette el. Rajzold le a kulcslyukat, végy kulcsot, és intézkedj, mert az ügy sürgős. Ma jelentkezem szigorlatra. – Igen örülök, hogy olyan tisztességesen dolgozol! Úgy látom, hogy neked sikerült megmagyaráznom, hogy hogyan kell akarni. Lacikát csókold meg a sebhelyén, ha begyógyul: énhelyettem. A csomagomat a szennyessel holnap küldöm. Mondd el apának, hogy szűken vagyok pénz dolgában, mert Nagy Laci-féle szövettani kurzusra (12 korona) 6 pengőt adtam ki, úgyhogy nekem az életre csak 24 forint maradt. Ennek okáért kérem, hogy ha küldi a szigorlati pénzt, dugjon be egy tízkoronást még. Intézkedj és írj. Borzasztó, mennyi dolgom van. Ölel Jóska

1906. július

Tóvölgyi Elemér Csáthnak

Magántulajdon.

Igen Tisztelt – Kedves Kollégám!

Ne vegye rossz néven, ha kedves levelére csak most felelek, de nekem igazán hazudnom sem kell azt, hogy igen el vagyok foglalva, és azért nem juthattam eddig az íráshoz.

Biztosítom róla, hogy szíves baráti érzelmeit teljes szívből viszonzom, és csupán az az óhajtásom, hogy Hozzátartozóinak az Önbe és Önnek viszont a jövőbe vetett minden reménysége teljesedjen – aminthogy ismerve Önt, Kedves Kollégám, meg vagyok teljesen győződve, hogy úgy is lesz.

Nagyon irigylem, hogy már ha nem is éppen a falusi, de mégis legalább a vidéki levegőt élvezheti. Magam is szívesen szabadulnék már, de hát hiába, még július 20-a nem érkezett el. Vigyázzon, mert egyszer csak azon kap rajta, hogy ott szaladgálok Szabadkán. Elvégre ezt csak úgy írom viccképpen, valószínűleg Ugocsába rándulok, de hát speciel Szabadka engem igen érdekel – hogy miért éppen Szabadka, azt nehéz volna kitalálni.

Ami a jó öreg váltólázat illeti – a fene egye meg. Remélem, azóta már meg is ette – ha nem tette volna – úgy próbálja meg a mellékelt receptet – egynéhányszor, ahol a Chinin csütörtököt mondott, igen bevált.

Mulasson jól és gondoljon olykor szerető barátjára,

Dr. Tóvölgyi Elemérrett [!]

[1]906. VII/2.

Sztrókay Kálmán Csáthnak

PIM, V. 6050/23.

Boríték: Mtsgs. ifj. Brenner József orv. hallgató úrnak

Szabadka

Pb.: Szabadka, 906. júl. 9.

1906. VII. 9.

Kedves Szepi,

bocsásd meg, hogy tegnap délelőtt kézhez kapott becsesedre eddig még nem foganatosíthattam intézkedéseket, s bizonyos, téged nem érdeklő okok miatt a kaszinóban nem kereshettelek fel.

Azt hiszem, semmi esetre sem fogod furcsállani, hogy immár levél útján kért kölcsönödet még azonnal (tegnap) nem juttathatom kezedhez, s belátod azt, hogy a művelet némi nehézségekbe ütközik nálam. Biztosítlak arról, hogy ha módomban lett volna, már régen kiegyenlítettem volna követelésedet. Hogy nem volt – az nem szép tőlem, de lelkemre, nem tehetek róla.

Nincs kizárva azonban, hogy mire e levelet megkapod, már kezedben lesz az illető összeg, s nagyon leköteleznél, ha tudatnád, hogy ama 7k[oron]án kívül nincs-e még valami tartozásom nálad? S ha van – bármily csekély is –, úgy igen szépen megkérlek, írd meg, vagy add másképp tudtomra.

Késlekedésemért kegyes elnézésedet kérve kitűnő tisztelettel üdvözöl

Sztr. K.

Decsy János Csáthnak

Magántulajdon.

Boríték: ifjú Brenner József

III. éves orvostanhallgató úrnak

Szabadka

Pb.: Pozsony, 906. júl. 11.

Kedves Józsi Öcsém!

Mindenekelőtt köszönetet mondok friss tudósításodért, mely oly részletes, akárcsak Te is ott jártál volna Fiumében Nákóéknál.346 Sajnos (vagy nem sajnos?) abból a […]ból neked nem jutott.

Bár azt előre tudtam, hogy vizsgáid sikerülni fognak, mindazonáltal fogadd jókívánataimat. Sok még a három év, de megérem azt is, hogy a legutolsónak sikeres befejezéséről értesíteni fogsz, vágy és reménylésem, hogy ekkor már nem leszek mozgó bizottság, és úgy a szerencsés befejezést együtt ünnepeljük meg.

Pista, a „kis öreg” volt nálam hat napon át, aztán a Vág völgyén át Anyjához Kassára utazott. Fürdés, ladikázás és kirándulások voltak szórakoztatói a nehéz vizsgák után, melyből hatodiknak került ki. Muszáj ott tanulni, mondja ő, hogy egy másik elébe ne jöjjön. Nagyon kifejlesztették közöttük a vetélkedési kedvet, ami ismét onnan ered, mert a további tiszti kinevezéseknél igen nagy befolyással van az, hogy az iskolák teljes befejezése után hanyadiknak került ki onnan.

Az én itteni működésemre nagyon kedvező, hogy hűvös idők járnak, különben sokat kellene kiállanom a gőzgépektől anélkül is eléggé befűtött átvételi helyiségekben. Július végével – az átvétel egy részével készen leszek. Augusztusban szabadságra szeretnék menni, ha sikerül. Szeptemberben pedig folytatom és talán be is fejezem az átvételt, mert ez idő szerint nem készítettek el minden posztót, mit átvennem kellene.

Bolla temetése tegnap, 10[-én] – volt.347 A kerületek képviseltették magukat. A VII. kerület 1 sz[áza]dos és 1 főh[adna]gy által. Föltűnő volt, hogy egyetlen tábornok sem volt a temetésen. Ennek az okát még nem tudom. A temetés katonai díszelgés nélkül ment végbe, saját kívánságára, mert mint ő állítja végrendeletében: rajta nagy méltánytalanság esett. Tehát egyszer érezte ő is, hogy mily jólesik az.348

Csókol mindnyájatokat Mádival együtt szerető bátyád,

Jani349

Pártos Bence Csáthnak

Magántulajdon.

Tolna – Ozora, 1906. július 27-én.

Kedves Barátom!

Azt éppen nem mondhatnám, hogy az ásító unalom gyötör itten az én kedves Sió-parti tanyámon, és talán a rómaiak hírhedt császárának, Domiciánusnak türelmi mesterségére: a légyfogdosásra lennék kárhoztatva, de az én kedves Szepi barátomat mégsem hagyhatom egynéhány tollvakarintás nélkül.

Már a tizedik napja, hogy jobb sorsra érdemes reménnyel várok, lankadatlan kitartással várok, hogy postafiókomból egyszer csak egy szabadkai billoggal lenyalt koperta potyog ki, de úgy látszik, hogy utóbbi levelem csak amolyan retorikai kérdés maradt, amire a stiglictika [!] régi jó normája szerint a szónok tudvalevőleg nem vár feleletet. Most alighanem úgy jártunk, édes pennaforgató barátom, mint a tánciskolában a kezdő férfi növendékek, kikre Terpszikhoré350 fürge lábú oktatója a kezdet nehézségeiből eredő ügyetlenkedések miatt nem mer hölgy partnert bízni, és így fiatalember fiatalemberrel kénytelen rakni a különböző lábbeli mulatságokat.

Így ti. az a komikus eset szokott megtörténni, hogy a táncosok – egyneműek lévén – többször nem tudják, hogy melyikök vezesse a másikat, jobban mondva: ki a fiú, és ki a leányzó. Nos hát – véleményeim hívséges osztályosa! – így volnánk mi is. Vagy Ön játssza a szemérmes hajadon szerepét, ki a szívbéli leveledzés terén a jó öreg szokásjog értelmében mindig megvárja, míg a másik bocsátja útjára azt a bizonyos „első levelet”. Avagy talán én játszom fájó kebellel a megbántott szüzet, ki még csak arra sem reflektál, hogy enyhítő körülményeket lódítson a nyakába az ideálja, mert hiszen ha meg akar bocsátani, minek ahhoz a kifogás?…, ha pedig nem, úgy már egy kis canossai vekszatúra [!] sem segít az elmérgesedett környülállásokon.

Minek lenne hasonlat a hasonlat, ha nem az a cél, hogy sántikáljon. Én meg vagyok győződve, hogy a mi esetünkben nem így szól a nóta. Sőt én, ha nem csalódom, a való tényállást is jól gyanítom. Valószínűleg úgy áll a dolog, hogy félreértettük egymást. (Ó, Zeusz és ti többi örökké boldog istenek!… Ha már meg nem is, de legalább arra vigyázzunk, hogy félre ne értsük egymást!)

Én ti. legutóbbi levelemben jeleztem, hogy a Balaton partja felé fog vágyódni a lelkem. Ön tehát azt hitte, hogy szorosabb értelemben vett utazásról vagyon szó, és így a kézhez nem jutás tüntetése alatt, vagy attól való félelmében nem akart hiábavaló munkát végezni. Hát én egyszer s mindenkorra ünnepélyesen kijelentem, hogy nem hiába cigány vér is csörgedez az ereimben, kóborlási hajlamaim mindig győzedelmeskedni szoktak a veszteg maradás egészséges érzetén. Mivel pedig ez idő szerint kissé babilónos helyzetem351 miatt nagyobbfajta császkálásokra alkalmam nincs, tehát kisebb vánszorgásokkal kell beérnem. Alig van hét, hogy legalábbis három helyen ne egyen a fene.

A Balaton szépséges tája, ez a magyar eldorádó meg oly közel van hozzám, hogy vétkes könnyelműség volna részemről, ha ezt a distanciai előnyt kiaknázatlanul hagynám. De azért egy-két napnál hosszabb időre nem terjednek a kirándulásaim, és így a hozzám érkező leveleket akadálytalanul kézhez kapom.

A Balaton partjára egyébként már csak azért is jólesik el-ellátogatnom, hogy rusztikus hajlandóságaimat épületes társalgásokkal némileg kipallérozzam. Valamikor hegedülni tudásom fénykorában igen kapós matéria voltam az egyes fürdőtelepeken rendezett hangversenyekre. Ma már nehezen vagyok ilyesmire kapható. (Elég a koncertből télen is.) De azért más egyéb, az eszmeváltó díszes körök szórakoztatására való munkára szívesen vállalkozom. Vasárnap p[éldának] o[káért] Bogláron csinos kis irodalmi és művészeti összejövetelt rendeztünk. Mivel zene, szavalat, humor bőven volt képviselve, nekem felolvasásra kellett vállalkoznom. Úgy terveztem, hogy legutóbb megírt dolgozataim közül fogom valamelyiket bemutatásokkal fűszerezve felolvasni. A Szeged és Vidéke számára írtam egy kimerítő tanulmányt a tánc és a művészi zene viszonyáról. Ez különösen alkalmas lett volna, ha még hozzáveszem azokat a zenei termékeket, mikre a dolgozatban hivatkozás történik. De sajnos, hiába akartam egy bunda alatt kettőt vakarózni, nem sikerült. A lap nem küldte el az illető számot. Szombatig reménykedtem, hogy talán a Bácskai Hirlap ideér, és a diáknótáról írott dolgom kimentene a zavarból. Az öcsém vállalkozott rá, hogy az egyes nótákat, a legújabban gyűjtött selmecieket is, illusztrálásul elénekli, de hát a B[ácskai] H[irlap] sem jött meg. Nem szólva arról, hogy egy pompás dolgot írtam a Somogy vármegyének352 (meg is bántam azóta, más helyütt legalább húsz pengőt kapok érte), és Sas Edének is küldtem egy cikket Kéler Béláról (halála évfordulójára!) a Nagyvárad számára, de egyik csemetémet sem volt szerencsém nyomdabetűs köntösben látni. Így szombaton késő este – szaggató fogfájás közepette – le kellett ülnöm, és új dolgot írni a másnap tartandó felolvasásra. A kéziratot elküldtem Ágai Bélának Az Ujság számára, de tudom, visszaküldi.353 De azért nem adtam fel még a reményt. Keservesen kínlódott dolgaim mindig vagy nagyon jók, vagy olyan ostobaságok, hogy az olvasó elküldené érette a szerzőjét üdülni valamelyik – szanatóriumba.

Hogy az ilyenféle esetek egy kis bosszúságot okoznak az én szegény fejemnek, azt könnyű elbeszélni is, meg elképzelni is. Ez a gazemberség részemről a legstílszerűbb, mit csak el lehet képzelni, mert túlságosan jóhiszemű eljárásommal saját magamat csalom meg. Elhitetem magammal, hogy szívességet teszek odaadó igyekezetemmel másoknak, pedig csak gúny és nevetség tárgya leszek azok előtt, kiken nagylelkű készséggel segíteni vélek.

Három példával fogom igazolni Önnek, jó barátom, hogy érdemes-e még a pocsék világon önzetlennek lenni. (Én azt hiszem, hogy ezek közé a csodabogarak közé tartozom.)

A Szeged és Vidékének Hegyi Aranka halála hetének vasárnapjára írtam egy kis megemlékezést a művésznőről, kinek alakját felejthetetlen emlékeim közé sorolom. Kosztolányi, közös jó barátunk, ostobának nevezett (és méltán), amért [!] oda küldöttem e cikket. Másolatban elküldtem a Pesti Hirlapnak is, honnan levélileg azt az értesítést kaptam, hogy őszinte sajnálkozással kell lemondaniok a közlésről, mert már egy vidéki lap hozta. (Schmittely utóiratnak eltitulált mindennek, amért olyan futóbolond vagyok, és nem úgy teszek, mint más okos ember, ki először jó pénzért a fővárosban közölteti dolgait, és csak azután ereszkedik le a vidékre.) Mikor a szögedi laptól az illető számot kértem, még csak válaszra se méltattak.

Ott van továbbá a Somogyvármegye A szerkesztők állítólag jó barátaim. Leküldöm nekik annak idején expressz levélileg a Dóry-Csudnay botrány354 leírását, melyet minden riporternél én előbb tudtam meg, és a szerkesztő urak papírkosárba dobják. Én azt hittem, hogy Göndörnek teszek vele szívességet, legalább a szerkesztője látja, hogy barátai jóakarattal támogatják őt. Ha a Napnak leadom, mennyit kapok érette? A napokban az arató munkásság mozgalmáról kimerítő tudósítást küldtem a Bud[apesti] Naplónak. A dolgot gyorsan kellett volna leadni, mert napi aktualitás volt. A lap jeles fiatal szociológusa még azt sem üzente meg, amit annyi rossz verssel megtesznek, hogy nem közölhető. A Bud[apesti] Hirlap a nyáron át tiszteletpéldányt küld nekem, hogy tudósítsam őket (de nem díjmentesen) a túladunai355 eseményekről, és én e hivatásomat, jobban mondva megbizatásomat, hiábavaló egyéb munka miatt elhanyagolom. És mindez azért van, mert én nem szeretek „imponálni”, és olyan rongy lapoknak is, mint a Karánsebes és Vidéke (állítólag 40 előfizetője van), eredeti, új dolgot írok, ahelyett, hogy számtalan régen megjelent dolgaimat engedném nagy kegyesen leközölni.

Vagy két kilóval könnyebben érzem magamat, hogy kiönthettem epeízű keserűségemet. De az ég szerelmére, nehogy azt higgye, hogy a Bácskai Hirlapra is neheztelek.

No, még csak az kéne! Hogy bebizonyítsam az ellenkezőjét, legközelebb megint küldök kéziratot. És ha esetleg Ön találja kimondani a szentenciát: untauglich,356 hát lekapom a sipkámat. Utóvégre az olyan ember véleményére csak kell adni, ki ért hozzá, de mikor cseszkók357 hencegnek, hogy aszondi: „Kivégezzük a hóhért. Szerkesztő volt valamikor a lelkem, hadd érezze őpártossága, hogy milyen fájintos358 az, ha valamit nem közölnek…” Annyit csak érek, mint Makler Lénárt, kinek „megtisztelő munkásságáért” annyira „esedezett” a Sz[eged] és Vidéke. Pedig ez a „munkásság” csak abból állott, hogy régen hitelét vesztette adatokat tartalmazó, az én alapos megfésülésemen, korrigálásomon átment szamárságait újból leközölni nagy keggyel megengedte.

Az én kedves pesti jó barátaimon is beteljesedett az ige, hogy „meghót az gyerök, oda jaz komaság”. Mivel már nem vagyok a nyakukon, hát rám se gondolnak. Ezentúl már csak öles turnusokban írok nekik, akkor is egyet valamennyiök számára. Hadd érdekelje az írás – az index nyelvin szólva – egyenkint és együttvéve azokat, akiket illet. Hogy miként fog két tucat ember egy pozíció szellemi csalamádéval jól lakni, azt a decsi ördögök tudják.

Mikortájt Krisztus Urunk Ozorában járt – úgy mondja a krónika, hogy ezer ehös parasztot táplált egy darab kenyérrel. Ezt elhiszem. De hogy valamennyien jól laktak volna, azt higgye a fránya.

És én mégsem búsulok. Mert hát vannak még elegen, akik engemet igazán szeretnek. A magyarhoni szakzenészek még ide is utánam küldik pompásan szerkesztett lapjukat,359 pedig az ördög se kérte. Nemkülönben a Zenelap és a Zenevilág is. Csak azt várom, mikor ültetnek megest360 a deresre. Már vagy egy hónapja, hogy engem nem szapultak. Csodálom, hogy ilyen hosszú időig kibírják anélkül. De meg azért rólam nem feledkeznek. Hiába! az embert azok szeretik legjobban, akik szívből utálják, gyűlölik.

Kifogytam az időbül – mindössze 25-30 perc alatt kellett e levelet megírnom –, pedig most veszem észre, hogy okos dolgot még alig írtam. (Vagy tőlem egyáltalán nem telik olyas?) Bocsánat is érette, hogy úgy kutyafuttában kellett levakarintanom e levelet. Nem akartam a jövő hétre halasztani az írást. Elvem: amit ma megehetsz, ne halaszd holnapra. Majd legközelebb igyekszem ennél különbeket firkantani. Fogfájás, csöndesen folydogáló Maros vize, meg ennyi bosszúság közepette nem tudtam mást nyújtani, ki kellett köpködnöm a méregfogakat. Ritka vendég az nálam. Sietek is elvetni! Sajnálom, hogy maga, kedves Társam, volt az „áldozat”.

Majd máskor okosabb leszek, és vidám Isten megáldjon, édes Józsikám.

Szívből üdvözli őszinte híve

Pártos B.

A Fidibusban vicceim jöttek. Hogy melyek azok, röstellem bevallani. Mégis jó az inkognitó.361

Válaszát várom. Mindenesetre csak akkor írjon, mikor nem esik nehezére, mikor más okosabb dolga nem akad már. Ha cikkemet hozta a B[ácskai] H[irlap], amennyiben az a szám még megvolna, küldesse el nekem. A jövő levelemben kézirat megy. Ha nem jó, kérem, jelezze majd annak idején. Mindent igen, csak a halgatást nem. Az utolsó előtt szót egy l-lel írtam. Azt akartam mondani, hogy hallgatni, mint a – hal. Kevés volt a hely, tehát: – csak röviden! –

1906. szeptember

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/30.

Levelezőlap: Brenner dr. ügyvéd

Szabadka, Miklós utca

Pb.: Budapest, 906. szept. 18.

Édesapa!

Rendben van a dolgom az operával. A kérvényemet még nem intézték el. Egyetemre járok. Míg lakást nem találok (ami holnap v[agy] holnapután be fog következni), Didénél maradok. (Eötvös utca 44. II. 16.) Írok, Írjatok.

Kézcsók.

Józsi

Mindenkit csókolok.

Brenner Dezső Csáthnak

PIM, V. 5955/10/1.

Levelezőlap: Tekint[etves]362 Kosztolányi Dezső író úr leveleivel T. c. Π v[agy] 3,14 Csáth Géza Geiesa úrnak, író, szinte

Budapest, Eötvös úcca 44. II. 16. a kis kápolnával szemben

gyorsvonat

Sürgős! Sietve kézbesítendő

Pb.: Szabadka, 906. szept. 19.

IX/19.

Kedves Józsi bátya!

Ma verőfényes, aranyos időnk volt, de csak pár órára. Ez volt a tavasz utolsó pillantása és szívverése. Ti bizonyára legjobban tudtátok értékelni ezt a kéjes élvet a szűklevegőjű fővárosban. (Itt e szó kiírásánál önkénytelenül e szavakat mondom apát utánozva: Vigyázz az egészségedre.) Most már szürkeségben van minden, s csak a kocsik zörgése és a kis csapat ember zsivaja hallik homályosan egybeolvadva a kutyák csaholásával. A hold búvik félve a felhők mögött. Én lesem, hogy a te gondolataidat kiolvassam belőle. (Legközelebb megteszem. Te is!) …De ő csak siklik tovább finoman a lágy felhők sivatagainak párnás, bársony ölében. – Ma olvastuk Bud[apesti] Naplóban Lakmé cikket.363 – (Kedves Öregem, próbálj intézkedni a [Magyar] Szemlénél, ha elmégy, hogy küldjék a csütörtöki számot.)

Ölel az öccse

Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/11.

Levelezőlap: Ngs. Brenner Józsefné úrasszonynak

Szabadka, Miklós utca 43.

Pb.: Budapest, 906. szept. 19.

Kedves Anyikám. Ma (szerdán) vettem lakást. Új címem Lónyai utca 7. I. 21. Magam lakom. Tizenkét forintot fizetek a szobáért, és ezenkívül még kettőt a ruhatisztításért, a világításért és fűtésért. S ami a legfőbb, zongorahasználati jogom van. (Jó zongora) A lakás maga a villamosmegálló mellett van és a klinikához közel, a lehető legjobb helyen, a Duna-parthoz egy ugrásra. Kérlek, azonnal küldjétek a ládát (és a renovált fekete ruhát is). Egyetemre már rendesen járok. – Vasúti jegyem lesz. Mint operai kritikus megkezdtem működésemet. Nagyon jól érzem magam. A tandíj-dolog csak huszadikán sül ki. Írjatok. Mind[annyitokat] csókol. Kez[eidet] csók[olja] Józsi

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/32.

Levelezőlap: Brenner Dezső hetedikes gimnazista úr

Szabadka, Miklós utca 43.

Pb.: Budapest, 906. szept. 20.

Kedves öregem. 1. Féltandíjat [!] elengedtek. 2. Küldjétek a barna bársonymellényemet. 3. Egy üveg sósborszeszt is (Ha ti. még otthon van a láda, ha már elküldtétek, úgy későbbi alkalommal juttassátok föl a kívánt tárgyakat. 4. Arcképeket küldj. 5. Írjatok. 6. Braunnak telefonáld meg a lakásomat. 7. Majláth úrnak mondd meg, hogy elsejéig legyen türelemmel, és akkor mindent meg fogok neki írni. 8. E sorokat ½ 5-kor méregtanon írom. 9. Megkezdtem a fogaim csináltatását; már kettő be van blombírozva [!]. 10. Ma alszom először a lakásomon. 11. Este Toscába megyek. 12. Mikor jönnek Bociék?364 13. Hogy megy a fizika? 14. Mádi és Laci üljenek neki egy levélnek. Biztosan. Vasárnapra. Ölel, csók[ol] mind[annyitokat] Jóska

LÓNYAI UTCA 7. I. 21.

Brenner Dezső Csáthnak

PIM, V. 5955/10/2.

Levelezőlap: Tekintettel bíró ifj. Brenner József úrnak, ki orvosnövendék és író

Budapest, Lónyai utca 7. I. 21.

Pb.: Szabadka, 906. szept. 22.

IX. 22.

Kedves Öregem!

Staférungodat ma postára adtam. Hétfőre (legkésőbb) már kézhez kapod, s gazdálkodhatsz benne. (Ennivalót ugyan nem küldtünk.) A kibontásnál vigyázz, hogy a felül (a szalonkabát alatt) levő hypofoszfites és sósborszeszes üvegeket ki ne rántsd. A fölragasztott pasztellképek kompozíciódnak 1904-gyel jelzett kötetének a tetején van [!]. (A ládához mellékelve van a kulcsa – lepecsételve.) A könyvek mind egy szálig bent vannak.

Ma volt Etelka néni365 születésnapja nagy kanalú ozsonnával. (Helyetted megettem a csokoládét.) Képeidnek a mintáit366 holnaputáni levelemben küldöm el. Ugyanis a rossz képek közül nem tudom kiválasztani a legjobbat, tehát neked küldöm döntés végett. De azt hiszem, a mi először csinált képünk lesz mégiscsak a legjobb.

A [Magyar] Szemlét nem kaptuk a „Sebész”-szel.367 Apuskának tetszett a 12 pengős lakás. A zongorajogot kár volt bemondanod, mert az nem tetszett, mivel úgymond Apa, megint fogsz idegeskedni.

Csók[ol]

öccse

A levélben többet.

Csáth Brenner Etelkának

PIM, V. 5948/2/4.

Zárt levelezőlap: Ngs. Brenner Etelke úri kisasszonynak

Szabadka, Miklós ucca 43.

Pb.: Budapest, 906. szeptember 24.

Kedves kis Mádym!

Egy gyönyörű lapon akartam neked gratulálni a 18. szül[etés]napodra, de vasárnap lévén a komisz trafikos nem akarta ideadni a lapot. Remélem, nem fogsz megharagudni rám sem ezért, sem pedig azért, hogy lekéstem (gratulációval). Végre pedig azért fogsz megharagudni Józsi bátyádra, hogy ceruzával ír, a Józsi bátyádra, aki itt a csillogó pesti utcán állva mindazt a jókívánságot elküldi neked, amit csak egy ember az ő jó kishúgának (jó nagy húgának) kívánhat.

Sok csókkal és öleléssel

Jóska

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/33.

Levelezőlap: Nagyreményű Brenner Dezső ifijúr gimnazista úrnak

Szabadka, Miklós utca 43.

Pb.: Budapest, 906. szept. 25.

Édes Dezső öccse! Nem értem, miért nem írtok. A koffer még most se jött meg, holott nagyon szükségem volna rá. – A [Magyar] Szemlét és a [Budapesti] Naplót ezután is rendesen fogjátok kapni. Kérlek, vágd ki a cikkeimet (a zenekritikák közül csak azokat, amelyek alatt (cs. g.) van), és tedd félre őket. Nagyon szép, de szeles őszünk van. Én pompásan vagyok, csak az a kár, hogy minden mellékkeresményemet ennivalóra költöm, annyira jó az étvágyam (nem akarok lefogyni). Valószínűleg úgy fogom csinálni a dolgot, hogy elsejétől teljes ellátásra megyek a lakásadóimhoz, akiknél még három diák van így teljes ellátáson. (Erről csak zárt levélben.) De írj rögtön, az istenért. Mikor jön apa vagy apáék? Hogy vagytok? Laci? Mit csinál az öreg? Nagymamának mondd meg, hogy nemsokára küldöm a széktervet és Pistának a címet. – Hogy megy a fizika? Sokat sétálj. Nekem naponta hét-nyolc órát kell hallgatnom, de kettőt mindig elsétálok (nem akarom engedni, hogy lehervasszon ez a főváros). Mikor megy hozzátok a színház.368 A Bácskai Hirlap nem jön. Menj be Fischerhez, és add le a címemet. Ölel Jóska

Brenner Dezső Csáthnak

PIM, V. 5955/10/3.

IX/26.

Kedves jó Bátya!

Hogy e testvéri levél teljes legyen,369 én is pár sort írok neked ez irkalapon, mely annak a jele, hogy munkában vagyok.

E sorok már szerdán reggel folynak le az iskolában szerzett gyakorlatteljes, tintában fénylő tollamról. – ½ 8-hoz közeledik az idő már. – Aranyos időnk van ma véletlenül, dacára annak, hogy hideg. Besüt ugyan ide rám (az iroda belső szobájába) a nap, s erősen melegíti a bal karomat, de viszont fejem fázik, s kalapot tettem rá. Kezem mozog:

címedet leadtam Braunnak. Ő várja a Vucsidolt. Te azonban ne írj neki Vucsidolt. Most Pesten sokkal jobban értékessé lehet tenni az írást, s értékesebbet is lehet írni, mint a Vucsidol.370 Mondd, nem érsz rá.

Kedves Öreg! Egyre kérlek! Ne vedd rossz néven, ha minden téged érdeklő dologról rossz levelet írok. Nekem ugyanis minden ügy megírása gyakorlatként nehezedik tollamra. Szóval a neked küldött papiroson írni tanulok, mert egyébkor (legalább a mostani hónapokban) nemigen juthatok időhöz, hogy magamnak írjak. (Mondtad te is: ne írjak sokat.)

Az idő múlik! A kisbátya már hív iskolába, hogy menjünk együtt.

Szervusz, mék a kisöreggel.

Csókol

az öccse

Apa talán hétfőn vagy kedden megy. – !Bolte!!!371

Decsy József Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Tekintetes ifj. Brenner József úrnak

Budapest, IX. Lónyai utca 7. I. em. 21.

Pb.: Topolya, 906. szept. 26.

Kedves Józsi.

Kívánságodnak a legnagyobb készséggel eleget fogok tenni – különösen quoad372 Magyar Szemle (de a B[udapesti] N[apló] ellen sincs kifogásom), és e napokban küldöm a tárcákat.

Hogy vagy különben? Itt semmi különös újság nincs.

Minden jót!

Ha esetleg még máskor is szükséged lesz rám: mindég örömmel állok rendelkezésedre.

Ölellek szeretettel.

Antáék üdvözölnek.

Didének és Árpinak üdv!

Jóska

Topolya, 1906. szept[ember] 25.

Brenner Dezső Csáthnak

PIM, V. 5955/10/4.

Levelezőlap: Tekintetes Brenner író József úrnak

Budapest, Lónyai utca 7. I. 21.

Pb.: Szabadka, 906. szept. 27.

IX/27.

Jó Józsi Bátya!

Ma tettünk vasútra neked egy kis ládát anyika által sütött nagyszerű ennivalókkal. (Szárazkóbász is megy, melyet amint megérkezik, különíts el a lekváros kifliktől, néhogy szagot kapjanak ezek tőle.) Péntekre már (minden jó következtetés szerént) szájhoz kapod.

Apuska (ha addig nem ír semmit) hétfőn megy Pestre, éspedig azon vonattal, amely Szabadkáról ½ 10-kor indul, s Pesten 1 órakor van. (Ez a délelőtti gyorsvonat.) – Köszönjük, öreg, a [Budapesti] Naplót és a [Magyar] Szemlét. Az előbbiben Biró tárcái okos, szép írások. – Vasárnap lesz a „Diákzenekör” alakuló ülése. – A színház okt[óber] 24-én jön hozzánk: a Hunyadi László373 operával kezdik. Elmegyek. – Az időnk elmesélhetetlen. Egyszer süt a nap, s csontig ható hideg szél fú, s a következő percben elborul, szakad az eső, majd jég pattog. – Sőt tegnap éjjel hó is esett vagy 15 percig. – Ma vizsgál meg Révfy iskolaorvos, mint tornából fölmentendő embert.

A részletekről írok.

Csókol

Dezső

Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/31.

Levelezőlap: Brenner dr. ügyvéd úr

Szabadka, Miklós utca

Pb.: Budapest, 906. sep. 30.

Kedves Apuskám!

Most kapom levlapodat, hogy csak hétfő este tízkor jössz. Házigazdám (akihez hasonló kedves embert keveset láttam) rögtön megígérte, hogy csinál neked ágyat. Oly módon ütnénk nyélbe ti. a dolgot, hogy te az én ágyamban aludnál, és én pedig a földön szalmazsákra vetett ágyon. Hogy az én ágyam jó hely, azt állítom, mert naponta kilenc órákat alszom benne egyhuzamban; bárha nincs ruganya: egyszerű matracos, és nem is nagyon széles. Remélem azonban, hogy te magad is jót fogsz benne aludni. Kár, hogy nem írtad, meddig maradsz. Én mindenesetre úgy fogok eljárni, mintha kedden este operába szándékoznánk menni.

Csókol

Józsi

Ha a terv neked nem tetszik, sürgönyözhetsz még; ezt azért mondom, hogy lásd, hogy mindenre gondolok.

Itt Pesten nagyon meleg van.

Brenner László Csáthnak

Magántulajdon.

[1906. szeptember vége vagy október eleje]374

Kedves Lózsi vátyám [!]!

Mit csinálsz ma száraz kobászt etünk a B III ba járok a Kopp Mártonhó oly jó tanító az apa vette a …óbászt [!]. ha fő kel 4 lábon délben 2 lábon este 8 lábon találd ki hogy mi. Írd meg hun laksz külgy levél papírt jó tanulást kivánok vátya tudom hogy melyen vagy mint egy csont váz mer ott van elég dolgod egye? a Dezső szorgalmasan tanul minden este egy barátjával

Kis zentai László a neve ma este mikor a levelet irtam akkor is a Dezső tanult kaptam az apától egy könyvet le van irva hogy menyi péze van a városnak

a Juli nagyon vár a Magyart375 is és szép cikket vagy szép tárcát

a Jákó kérdezte a Józsi pesten van? én azt mondtam igen! mer úgy van. Irj és küldj levél papir[t]. jó tanulást még egyszer.

igazán szeretettel,

Laci

1906. október

Brenner Dezső Csáthnak

PIM, V. 5955/10/5.

Boríték: Tekintetes ifjabb Brenner író József úrnak, az orvosnövendéknek

Budapest, Lónyai utca 7. I. 21.

[1906. október 4.]376

Pb.: Szabadka, 906. […]

Kedves Bátya! – Mérgezett nyíl gyanánt hatoltak levlapodnak hippónaxi szói szívem mindkét kamrájába. – Mindezzel azt mondom, mennyire meggyőztek a sorok, melyeket ma kaptam.

Ez hibám (a szemmeresztgetés). Nem tehetek róla, de makacs gyökeret vert bennem a modern novellák olvasásakor. Az ügy nehéz, de hiszem, hogy sikerül (ha ugyan e tekintetben más, esetleg ismét hibás útra nem tévedek) az életet nagy pénzekre váltani. – Ez írás lesz első próba, mely ilyeténképpen hemzsegni fog talán túlprózaiságtól. De mindegy; ahogy az események hozzák, úgy történik a dolog.

Iskolai szünetünk van ma a király névnapja alkalmából. – Reggel gyöngülten keltem föl a tartalmas (8-10 g) pollúció miatt. Ez okozta kedvetlenségem. Az ezután megejtett séta csak fokozta a gyöngültséget s fáradtságot, de buta étvágyat csinált. Most is tele vagyok még ilyen rossz érzettel, s a melankólia kínoz.

S ez mind csupán azért van, mert nem muzsikáltam még ma. A hegedűtechnika munkája csodálatos módon jó érzetet okoz, s fölelevenít.

Ma olvasom Kézai munkáját,377 mely holnap kerül iskolai fejtegetés alá, s azután dolgozat készül belőle. – Hogy az iskoláról beszéljek – ha már idejutottam –, elég jó[l] indul. S kedvvel megyek neki az irodalomtörténetnek, s legfőképp a fizikának, melyet Misa komiszul mesél. (Már az ejtőgépnél tartunk!)

„A Brennerék kedves otthonát kiegészítik a háziállatok” – mondja anya, valahányszor kutyaugatás hallik az udvarban. Ui. kaptunk Árpád bácsiék specialitásából, kutya-macska barátságból. A két állat csodálatos szeretettel játszik egymással. A macska persze finomabban mereszti karmait, mint a kutya deres lábát. – Tegnap történt, hogy eltűnt a (Pici) kutya. Mindenki sajnálkozott fölötte, sorba kiabált ki a szeles sötétségbe. – Semmi nyoma. – Este kilenc felé azután valaki a pincét kinyitotta, s onnan surrant ki örömnyihogással a kis állat. Nekirontott a cicának, meghempergette, háromszor körülfutotta az udvart, s mindenkit megnyalogatott. A Brennerék, kik eddig nemigen vettek [!] szemet a négylábúakra, sőt mondhatni, irtóztak tőlük, most örömujjongásba törtek együttesen az udvar közepén. (E jelenet egészen olyan volt, mint a Verne-regényekben olvasható.) – S ez időtől fogva állatszerető család a Brennerék.

Az önképzőkörbe valószínűleg szavalással állok be, ha ugyan te valami könnyű tárgyat nem adsz a feldolgozásra. – A kör nem sokra fog haladni Bölcs helytelen vezetése mián. Különben azt hiszem, minden a tagoktól függ. Azok bármit bevihetnek, ha akarják. – 6-án gyászünnepélyt rendezünk.

A zenekar (a gimnáziumi) Klazsik gondatlansága folytán még most sem szervezkedik. – De én azért fogok gyakorlatozni (Kreutzert).378

Laci – mint levelében olvashatod – legnagyobb megelégedést tanúsítja a finom levélpapírok erányában [!]. – Én is nagyon köszönöm, bátya, a fáradságot. Gyönyörű szép színt eszeltél ki nekem. Este kiváltképp ragyogó. Fehér mellényemhez különösen jól fest, mely krémfehér lila árnyékokkal, míg a nyakkendő finom baracksárga.

De ím, summa-summárum, már összeírtam neked 13 gramm papirost. – Juli is írt búcsúzólevelet. Egy hét múlva elvonul a Brenneréktől haza.

Olvastam a Modern muzsikát!379 (Erről akartam tulajdonképpen legelőször írni, de kiment szemmeresztgetős agyvelőmből.) Csak a Lohengrinről380 szóló részt nem tudtam fölfogni. (Ui. nem láttam még az operát.)

De gondolom, lesz elég dolgod e papirosok átfutásával, s rájok való feleléssel. Zárom tehát e sorokat nevemmel,

– csókollak,

Dezső

Várom írásodat!

A kisöreg kívánja, hogy írjam ide: nagytemplomtoronyóralánc.

A címzésen Lacival egereztünk együtt!

Ha külön írsz nekem, véleményedet kérem visszértágulásomról.

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/34.

Boríték: Ngs. Brenner Dezső kizárólagos gimnazista úrnak

Szabadka, Miklós utca 43.

Pb.: Budapest, 906. október 6.

Kedves öreg Dezsőm. Sorba veszem a dolgokat, amelyeket el szeretnék e levélben intézni, mert sok dolgom van. Csak e percben (este ½ 11) jutok az íráshoz – semmi kedvem, hogy sokat törjem a fejemet.

A B[ácskai] H[irlap] okt[óber] 2. és szept[ember] 18-i [számát] (mind a két szám keddi szám volt) szerezd meg. Délután menj, akkor ráérnek kikeresni. És küldd el azután ezeket az újságokat, de csütörtökre ám. Nem is gondolod, hogy miért kellenek nekem ezek az újságok, de ne is törd rajta a fejedet, megmondom: az egyikben egy lóversenyeredmény van, amely iránt valaki sürgősen érdeklődik, míg a másikban egy színészi zugügy tárgyaltatik, vidéki újságokban is ritkaságba menő bárgyúsággal. Punctum!

Ma voltam Nagy Laciéknál vizitbe. Holnap zsúron leszek nálok. Nem tudom még, hogyan fogom megoldani az überciger-kérdést,381 de meg fogom oldani.

Voltam Kovaldnál.382 Sugár383 nem csomagolta külön az én holmimat; ez baj. Nagy baj. Nekem minden tiszta gallér és pár mandzsetta egy koronámba kerül, és minek adjam ki a sok pénzt, amikor nincs rá szükség! Azazhogy mégis szükség van! Éppen ezért sürgősen kérjétek meg Sugárt, hogy adjon neked egy saját aláírásával és üzleti pecsétjével ellátott kis írást, amelyben meghagyja Kovaldéknak, hogy az általa felküldött 120 gallér és nemtudoménhány mandzsetta közül „e sorok felmutatójának tessék megengedni, hogy ennyi és ennyi darabot, a sajátját, ott a gyártelepen a sok közül kiválasszon, és azt ingyen elvigye. Mondd meg Sugárnak, hogy tévedés nem foroghat fenn, és hogy habozás nélkül adja ki azt az írást. Ezzel siess! Nincs halasztanivaló. Minden nap súlyos kiadásokat jelent nekem. Pedig nem tudok piszkos gallérban járni, amit zsidó újságíró-kollégáim sportszerűen űznek. (Nem is szólva a paradicsomszószos és földszínű mandzsettákról.)

Sürgős – sürgős!!

Persze a Sugár céduláját azonnal küldd.

Harmadszor, mért nem küldesz arcképet? Micsoda eljárás ez, kérem. Semmi beszéd, kérem – rossz a kép! – micsoda beszéd ez – semmi okoskodás – küldeni, oszt rendben van. Kékre is másolj, ha van papiros, de küldj, küldj és küldj már. Mind a háromból mintát. Egykettő. Tudom, hogy sok a dolgod, de hát csak megvannak a kópiák!!

Azonban ne félj az élettől! Nem érdemes, de nem is szabad. A modern irodalom többet lát a világban, mint ami benne van, s minthogy tulajdonképp a világ mégiscsak bennünk van: hát kész a veszedelem, ez a megnőtt világ szétnyomja a koponyacsontjainkat, és fájdalmat okoz. Ne engedjük megnőni a kis piszkost. És ha buján tenyészik, mert a loholó élet sarlói le nem metszik aljas ágait – hát ez se olyan nagy baj. Nem győzöm azonban hangoztatni, hogy csak a jelennel szabad törődni. Én nem a jövő kedvéért írok, hanem azért, hogy abban a pillanatban jól érezzem magam. Ebből a horatiusi életbölcsességből, ebből az olcsó, de üdítő italból kell meríteni az erőt az okos éléshez. Élvezd ki, fiú, a jó paradicsomszószokat (savanyú uborkákkal??) vasárnaponként, és élvezd ki a nyugodt álmot. A visszértágulással pedig ne sokat gondolj. Mindenesetre jó lesz, ha: nem! Nem! Te most rengetegül nőlsz. Én is megsínlettem ezt a gyönyörű korszakot: mellfájás, gyöngeség, fejfájás, köhögés, torokfájás, reuma és minden egyéb alakjában. Este sokat sétálj. Fáradtan, nem szellemileg, de testileg fáradtan feküdj le – és passz. Sok tej vagy kávé (mindegy). Ha ideges vagy: hipofoszfit. Bátran.

Hegedülj sokat, ma voltam a Műegyetemi Zenekarba. Megint pompás dolgokat tanulunk. Neked itt biztos pultod van mindig. Csak az első 15 Kreutzert tanuld be valahogy.384 Kínlódd keresztül (egy hetet mindenikre) – és néhány darabot próbálgass, menni fog. Gondold el: a hátad megett hat nagybőgő dolgozik, és 20-an feküsztök a második hegedűbe.

A kutya-macska esetekről kapcsolatban a családban történtekkel írj. Szőnyeglepisálások megemlítendők! Hogy éltek most otthon; udvaroztok még. Én ma egyruhában járkáltam.

Az önképzőkörben ne szavalj. Szavalni abszolúte nem érdemes. Inkább ajánlom a hozzászólást mindenhez gúnyosan és hibákat keresve, ez jó gyakorlat, mert támadás következik rá, amelyet ki kell védeni. Kísérd figyelemmel a vitákat, jegyezz, és ha észreveszel egy lyukat, amelyen keresztül lehet húzni a rókát az odvából: húzd ki. Keress mindig okot a beszédre. Először nem fog menni. Zavart leszel. Később megszokod. Mindig előszörre jelentkezni szóláshoz! Akarni!

De elég. 11 óra elmúlt. Írj.

Ölel

Jóska

Braunnak mondd, hogy nemsokára küldök kéziratot.

Brenner Etelka Csáthnak

PIM, V. 5955/11/7.

[1906. október 7. után]385

[…]386 Dezső volt Braunnál, megkaptad-e B[ácskai] H[irlap] két számát, mit utánad küldött Braun.

Sugár Béla írt Kovaldnak, hogy a te gallérjaid neked adják ki, oda elmégy, s indexed fölmutatása mellett odaadják, te pedig nyugtát adsz róla. S hazaírsz. Meg kell írnod, hogy hány gallér volt.

Vasúti jegyet majd szerzünk. Dezső mindent hűen végez. Melyik cikket kell a B[ácskai] H[irlap]nak beküldeni.

Csók,

Mádi

Braun Henrik Csáthnak

Magántulajdon.

A Bácskai Hirlap cégjelzéses levélpapírján.

[1906. október 21. előtt]387

Kedves Csáth úr!

Mi lesz a Vucsidollal?! A minap küldött rész egy napra is kevés – aztán szeretném már a könyvet is nyomni!

Kedves Uraim, csináljuk, ha már elkezdtük. Nagyon kérem a folytatást, a rajzokat, a korrektúrát, mert csak úgy lesz pénz, ha könyv is lesz.

Üdvözlet a többi rég hallgató kedves híveknek is.

Híve,

Braun

Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/35.

Boríték: Brenner Dezső ifjúr gimnazista tanuló úr

Szabadka, Miklós utca

Pb.: Budapest, 906. okt. 9.

okt[óber] 9. Pest

Kedves Dezső öccse!

Nem győzöm már kivárni, míg a válaszod megérkezik. – Annyira föltornyosult az írnivalók halmaza, hogy bár a válasz késik, haza kell bocsátanom ezen okt[óber] 9. kelettel ellátott levelemet is.

Kérlek, hogy minden ügyet, amit benne írok, lelkiismeretesen intézz el, és a választ, ha szükségem van válaszra, rövidesen add meg. De rövidesen.

I. Szó van arról, hogy az egyetemi szünetek úgy alakulnak, hogy okt[óber] vége felé nagy csomó szünetnapunk lesz, haza lehet menni szóval. Vagyis kérlek, szerezzetek jegyet. Én még hazamegyek a régivel, de vissza már új szükséges.

II. Márciusban vagy áprilisban kell menni katonának. Ez fontos ügy. Most akarom leszolgálni az egy félévemet, mert beszámítják: mintha csak az egyetemen hallgattam volna, de még engem törvény szerint nem soroznának. Kérni kell tehát a vizitációt, amelyen alkalom legyék a végleges kidobásra, azért, hogy arra az esetre is, ha beválnék, jól süljön ki a dolog, mert csak ebben a félévben számítják be a katonai félévet hallgatottnak. (Ebben a félévben, ti. nekem az 1906/7. tanév II. felében.) Ebben a dologban tehát apuskától várok kimerítő felvilágosítást. Persze Pesten akarnám magam soroztatni (vagy Szabadkán, attól függ, hogy Pista bácsi melyik nagyfejű csoporttal van jobban), és minden eshetőségre elkészülve olyan ezredhez kérni a besorozást, ahol kevés önkéntes van. Tehát csak a kérvény dolgát kell nektek megmondanotok, és a többit elvégzem én!

III. Holnap viszi a posta a szennyesemet. Benne becsomagolva küldök egy tiszta inget is, mely nekem szűk, te használhatod. Nekem van elég hálóingem, nem akartam összepiszkolni.

IV. Tegnap fogyott el a kolbászom, amelyből annyi finom vacsorát eszközöltem. Ez alkalomból legyen szabad anyika elé terjeszteni kisded vágyaimat. Vagy parasztsajtot v[agy] zombori túrót kérek nevezetesen. Ha már éppen húst is akartok küldeni, akkor inistálnék388 egy kis disznókarajt (zöldpaprikát majd itt szerzek hozzá), avagy szalonnát. Szalonnát csak abban az esetben küldjetek, ha külditek egyúttal a lábasomat is. A fedős lábast. A melegítőm itt van, és szomorúan bámul a kályha tetején rám. Emiatt mindig kávémérésben kell reggeliznem! (Vizes tejet.) Kávét ne küldjetek. Kakaó vagy puszta tej is megteszi. Teát magam szerzek, patikait (de most nem is szeretem a teát). Végre, hogy az utolsó pontra térjek, tésztát igazán ne küldjetek. Azaz ha talán egy kis dalárdakiflit sok dióval vagy valamilyen vajas tésztát (de hozzá kis üveg szilva vagy baracklekvárt mellékelve), ez igazán pompás volna!! Az szent. De nem! Ez minden elképzelhető jót felülmúl. Ami végre téged illet, Dezső – mint jó öcsét –, te körülnézhetnél a grószik és nagymamák körében egy kis alma, dió vagy szőlő irányában…

Borzasztó, milyen étkes vagyok. Valósággal undorító. De nem tehetek róla. Naponta legalább 80-85 kr[ajcár]ba kerül az ennivalóm.

V. A cikkeimet rendesen vágd és tedd el. Majd ha hazamék, beragasztjuk. De írd meg, kérlek: csakugyan eltetted őket. Küldd meg a jegyzéküket: miket tettél el?

VI. Mellékelt verseket juttasd el a Braunnak. Valamint írd le a legutolsó zenei cikkemet (vagy írasd le), és az is menjen a versekkel a B[ácskai] H[irlap]nak, de még péntek előtt menjenek el az írások.

VII. Igaz. Tehát – szombaton voltam Nagylaciéknál zsúron. Még hideg és ún. unalmas zsúr volt, de a kompániában sok kedves ember (férfi és nő) van. Ott volt pl. Pekár Miska, aki „Az ember”-ben389 az anatómiát és fiziológiát írta. – Sok egyetemi legénnyel meg lehet itt ismerkedni, ami jó. Ezért írom – köztünk legyen mondva – A medikusok ügye című cikkemet390 is (hétfőn).

Írjatok, írjatok, írjatok.

Laci! Mi lesz a levélpapírokkal?

Felelj mindenre.

Apa és anyika kezeit csókolom.

Ölellek mindannyitokat. Mádi, csütörtökre írni. Még ma. Még ma.

Csókollak

Jóska

Brenner Etelka Csáthnak

PIM, V. 5955/11/1.

Boríték: Tekintetes Brenner József orvostanhallgató úrnak

Budapest, IX. Lónyai utca 7. I. 21.

Pb.: Szabadka, 906. okt. 10.

A boríték hátoldalán Csáth kézírásával: „Vámossy, Kovald, Szállítók, Opera, Majláth gróf”.

Kedves Jóska bátyám!

Azt mondod, hogy az írásnak célja nincs, márpedig én azt gondoltam, hogy mindennek, ami a világon létezik (mint a zsidó mondja), célja van, valamire törekszik. Azért elfogadom, amit mondasz, ámbár gondolatot ugyanavval a gondolattal, szót ugyanavval a szóval megokadatolni, magyarázni nem lehet. Te pedig azt mondod: „írj azért, hogy tisztán csak írj”.

No de azért megfogadom a tanácsodat, próbálok írni arról, amit mondtál, ti. az udvar és benne Beethoven-szoborral egy szép őszi reggelen. Legelőször ehhez közvetlen benyomás és rögtöni papírra vetés kellene az olyan embernek, mint én vagyok, ti. akinek nem mestersége az írás, s akinek a szótára nem gazdag a választékos, finom kifejezésekben. Ami pedig ezeken kívül legjobban hiányzik, az a kellemes langyos levegő, a szélcsend. Mert bizony hideg időben, 3°, mikor az ember didereg, a költői hasonlatokkal (ti. olyanokról beszélek, akiknek csakugyan van és potyog a tollukból, akikhez a legkevésbé nem tartozom) nemigen dobálózhatik.

Más mindezt maga elé varázsolja, de nekem közvetlen tapasztalat kellene, no de Isten neki, faköröszt, ha nem tudom, az se lösz.

Egy icipici kis területről van szó, melynek minden zegét-zugát ismerem, melynek minden fájáról, annak minden leveléről énekelhetne a költő.

Nincsenek benne festővásznára érdemes délszaki virágok. Csupán apró, igénytelen kis szegfűcsoportok, s a virágok e hiánya teszi talán oly föltűnővé e keveset is, ami van. Ezek mindenike mintha teljes erejét megfeszítené, hogy utoljára s a legszebben virulhasson. Utoljára lehelik ki az életet magukból. Körös-körül még csupa zöld minden. Embermagasságban futó boróka zöldellik. Miért van mégis ősz, elmúlás, ha úgy virul minden? A levegő az, ami oly üdítőleg, s mégis bénítólag hat. Az ember tele tüdővel szívja, alig várja, hogy a kilélegzés elvégeztével újra belélegezze, pedig ez az a levegő, mi tönkreteszi a zöldellő fűszálakat, ez, mi elbágyasztja a piros élettől duzzadó virágokat, s mi, emberek úgy szeretjük mégis. Ez a levegő és a már földön lévő sárga levelek hirdetik, hogy közelg a természet végórája. De szem elől tévesztettem célomat. Nekem nem a légről, az őszi, s mégis illatterhes levegőről, hanem egy kicsiny udvarról kell írnom.

A piros virágocskák, melyeknek hátterét a futó bokrok képezik, két nagy ágyásban pompáznak, melyek egy körúttal vannak elválasztva, azért, hogy nemsokára egybefussanak.

Az ágyások egyikében egy vén ákácfa áll, mely sokat mesélhetne a régi időkről. Hatalmas koronája sötéten terül szét az azúrkék égbe, mely mintha be akarná födni fátyolként a nagy faóriást. Ez pedig mintha ellenszegülne, s még magasabbra akarna emelkedni a vele szemben álló daliás olajfának, mely vetélytársának tökéletes ellentéte. A nap aranysugarai ezüstösre festik hamvaszöld leveleit.

Minden emberben más-más gondolatot kelt fel a természet egy-egy alkotása. Az ember rendszerint egy-egy mozdulatot, jobban mondva az élet egy mozzanatát vél [!] fölfedezni minden fű- vagy virágszálban.

Nekem úgy tetszik távolról szemlélve, mintha e hatalmas haragoszöld ákácfa egyenesen el akarná nyelni a szép olajfát szelíd, fehér leveleivel.

A nap most rátűzi sugarait egy kisded szobrocskára, mely egy magaslaton áll az ákácfától jobbra.

Ez apró, kicsiny alkotás mégis oly hatalmas e kis tájon. Beethoven, a nagy zeneszerző szobra ez, ki (itt következnék valami a muzsikájáról, a természethez vagy e kis udvarhoz hasonlítva, ha ugyan ismerném a Beethoven muzsikást, tehát ezt egészítsd ki te).

Megcsillan a napfényben egy pók ezüstös hálója, s ebben a percben egy sárga falevél ráhull, s elszakad.

Íme, minden elpusztul. E sok minden föltétlenül az elmúlás gondolatát ébreszti fel az emberben.

Egyszerre csak a lég nyomasztóvá válik, a nap ragyogó orcáját eltakarja egy szürke ködfátyol, a virágok lehajtják piros fejecskéiket, s lassan megered az ólmos eső.

Szinte várom már ezután, mikor azt mondod: Gyönge kísérlet, Mádi húgom, te nem értettél meg engem, én nem így gondoltam.

De hogy másról is írjak, hát mindnyájan egészségesek vagyunk, egy kis náthától eltekintve.

A pakkot csak küldd, majd gondoskodunk, hogy legyen benne minden jó.

A kis öreg kopasz391 itt számol mellettem, borzasztóan gondolkodik.

Hát eleget írtam-e?

Sokszor csókol

Mádi

Szerda délután, 10.

Brenner Etelka Csáthnak

PIM, V. 5955/11/6.

[1906. október 13.?]392

Édes Jóska bátya’!

Leül a família, hogy neked levelet írjon. Ámbár célunk nincs. Mikor nekifogunk (pardon, fogok) az írásnak, még nem tudom, mit fogok írni. Tulajdonképpen ezen a nyomorult kis Szabadkán nem történik semmi, amit érdemes volna papírra vetni.

A színház nemsokára megkezdődik, s ha csöppen is, csurran is, talán majd járunk.

Bezzeg más a te dolgod. Tán’ meg is unod, mikor mi kezdjük.

Apuska mesélt a lakásodról. A család egyhangúlag jónak találta abban a tekintetben, hogy a ház asszonya megköveteli a rendet.

Ila itthon volt. Mondta, hogy neked készülnek írni.

Van-e sok dolgod most?

Igaz! ajánlj valami olvasnivalót. Ezután jobban ráérek, mert lesz szobalány. Most olvasom a Vörös és feketét. Addig nem szokás ugyan véleményt mondani az olvasmányról, míg az ember végig nem olvasta, de énnekem ez több helyen unalmas, pl. ahol a szemináriumi életről van szó.

Sanyit393 megválasztották. Szegénynek, ha nem fordul az ügye, tanyára kell mennie.

Meglehetős butaságokat írtam, de több tárgy s hely nem lévén, a mai evangéliumot befejezettnek nyilvánítom csókkal

Mádi

Brenner László, id. Brenner József és Brenner Dezső Csáthnak

PIM, V. 5955/12/1.

Boríték: T. Ifj. Brenner József orvostanhallgató úrnak torony óra lánc

Budapest, IX. Lónyai utca 7. I. e. 21.

Boríték hátoldalán Csáth kézírásával: „Munka, Kovald, Képek, Szótár”.

Pb.: Budapest, 906. okt. 14.

Kedves Józsikám!

Már montad hogy irjak hát irok is a juli még nem utazott el 10-én a Magyar-úr394 meg ön a szerkesztő úr irjon a Julinak irj ám nekem sürrüben. A kocsiról, mi a kocsi? az egy üllöhely amit lovak húznak és terheket visznek rajta. A kocsi minek? a kocsi annak hogy az emberek ne fáradjanak el. Könyebb-e valamit a földön tolni mint a kereken? persze mert a földbe meg akad és ha keréken van nem akad meg mert a kerék föl gurul amibe meg akad a kocsit ló huza de nem minden kocsit! Milyen kocsik vannak? van automobil motor vonat hajó bicikli villamos cséplő gép. ezek azért kocsik mert kerekük van és terheket szálitanak a automobilt motort benzin hajta a vonatot hajót gőz a biciklit ember a villamos kocsit villanysinek hogy terheket szálitsanak mert kocsi a hajó mert kereke van kivűl 2 – belűl sok. Ha a hajónak ha 100 gépezete van de kivűl nincs, az a 2 kerék akkor hiába van. Kár hogy nem vagy ithon a kis kutyának meg fájdult a lába úgy vinyitott mert tutod fáj. a Dezső