Húsz év a katonai műszaki tudományok szolgálatában

A katonai műszaki tudományok tudományág időszerű kérdései, aktuális tudományos kutatási eredményei

Hallgatói kötet

Szerkesztette:

Gőcze István – Padányi József

Budapest, 2023

Kiadja a Nemzeti Közszolgálati Egyetem

Ludovika Egyetemi Kiadó

A kiadásért felel: Deli Gergely rektor

Székhely: 1083 Budapest, Ludovika tér 2.

Kapcsolat: kiadvanyok@uni-nke.hu

Felelős szerkesztő: Kamarás-Vida Krisztina

Olvasószerkesztő: Bujdosó Hajnalka

Korrektor: Bruckner Nóra

Tördelőszerkesztő: Stubnya Tibor

ISBN 978-615-6598-37-0 (elektronikus PDF)

ISBN 978-615-6598-38-7 (ePUB)

© A szerkesztők, 2023

© A szerzők, 2023

© A kiadó, 2023

Minden jog védve.

Szerkesztette

Gőcze István – Padányi József

Szerzők

Bencsik Gábor

Bene Viktória

Farkas Csaba Bence

Horváth Gábor

Horváth Lilla

Huszár Viktor

Kakuja Izabella

Kiss Csaba

Kovács Gergely

Lakatos Boglárka

Lévai Zsolt

Matusz Márk Péter

Répás József

Schmidt Miklós

Szajkó Gyula

Szilágyi Tibor

Szűcs-Vásárhelyi Nóra

Táborszky József Péter

Tímár Attila

Vozsech István

Szakmai lektorok

Berek Tamás

Bíró Tibor

Haig Zsolt

Horváth Attila

Kátai-Urbán Lajos

Németh András

Padányi József

Tartalom

Bencsik Gábor: A védelemgazdaság-tan elmúlt időszaki dilemmái, fejlődésének eredményei

A védelemgazdaság fogalmának tisztázása

Bevezetés

Nemzetközi kitekintés

Hazai eredmények

Összefoglalás

Felhasznált irodalom

Bene Viktória: A polgári védelmi szakterület változásai 2000-től napjainkig, a lakosságvédelem tükrében

Bevezetés

A veszélyhelyzet Alaptörvény szerinti értelmezése

A magyar polgári védelmi szakterület történeti áttekintése

A magyar polgári védelem történeti áttekintése 1999-ig

A magyar polgári védelmi szakterület változásai 2000–2011 között

A magyar polgári védelmi szakterület változásai 2011–2021 között

A veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védelem erősítése

A lakosságvédelem erősítése

A polgári védelem szerepének erősítése, a polgári védelmi szervezetek alkalmazásának fejlesztése

A katasztrófák elleni védekezés hatékonyabbá tétele

A magyar polgári védelmi szakterület változásai 2022-től

Nemzetközi katasztrófa/veszély esetén történő segítségkérés és segítségnyújtás áttekintése

Összegzés

Felhasznált irodalom

Farkas Csaba Bence: A post mortem vizsgálati eljárások helye és szerepe vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris katasztrófákban

Bevezetés

Vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris rizikótényezők

Vegyi jellegű rizikótényezők

Biológiai jellegű rizikótényezők

Radiológiai és nukleáris rizikótényezők

A post mortem eljárások jelentősége, kapcsolódási pontok a katonai műszaki ismeretekhez

Összegzés

Felhasznált irodalom

Horváth Gábor: A fedélzeti menetrögzítő kamerák légi oldalon közlekedő gépjárművekben történő alkalmazásának vizsgálata

Bevezetés

A fedélzeti menetrögzítő kamerák ismertetése

Gyakorlati alkalmazás

Elvi blokkvázlat

Képalkotó blokk

Adatfeldolgozó és -rögzítő blokk

Szenzorblokk

Energiaellátó blokk

Gépjárművek légi oldalon történő közlekedése

A légi oldalon történő közlekedés jellemzői

Repülésbiztonsági összefüggések

A just culture megközelítés

Statisztikai következtetések

A kérdőíves adatgyűjtés következtetései

Az adatgyűjtés eredményeinek részletes ismertetése

Tapasztalat és előítélet

Az alkalmazás vélt hatása

Elvárt funkciók

A kutatás alapján elkészített 3D-modell

Összegzés

Felhasznált irodalom

Horváth Lilla: A tűzoltó egyéni védőeszközök fejlesztési lehetőségei ergonómiai szempontok alapján

Bevezetés

A beavatkozó tűzoltói munka

Egyéni védőeszköz

Kérdőív és interjú nemzetközi viszonylatban

Megoldások

Összegzés

Felhasznált irodalom

Huszár Viktor: Áttekintő emberi aktivitás felismerés (PAR)

Bevezetés

A gépilátás-alapú tevékenységfelismerés

Az automatizált felismerési technológiák magyar felhasználási lehetőségei

PAR – áttekintő emberi aktivitás felismerés és az új típusú kihívások

Csoportos tevékenység felismerése

A gépi látás és a mesterséges intelligencia használata a PAR-ban

A nemzetközi alkalmazhatóság technológiai és jogi kihívásai

Összegzés

Felhasznált irodalom

Kakuja Izabella: „A szükség a legjobb tanító” – Az ABV (CBRN)-képességek fejlesztésének szükségessége a bűnügyi technikai területen

Bevezetés

Radioaktív/nukleáris anyagok kezelése és annak veszélyei

Szakszemélyzet védelme

Bűnjelek begyűjtése és vizsgálata

A védőfelszerelések megválasztása, fel-, illetve levételének mechanizmusa

Összegzés

Felhasznált irodalom

Kiss Csaba: Autonómia a mesterséges intelligenciával

Bevezetés

Technikatörténeti vázlat

Az autonómia szintjei

Az emberi parancsot felülbíráló mesterséges intelligencia

Összegzés, következtetések

Felhasznált irodalom

Kovács Gergely: A VR-eszközök védelmi szférában való alkalmazásának ergonómiai kérdései és hatásai a felhasználóra

Bevezetés

A VR alkalmazásának fizikai és pszichológiai hatása kapcsán végzett vizsgálat ismertetése

Alapvetések

A kutatás bemutatása és célja

A kutatás leírása

A VR-környezet

Az I. feladat

A II. feladat

A III. feladat

Összegzés

Felhasznált irodalom

Lakatos Boglárka: Kritikus ökoszisztéma-infrastruktúrák és jelentőségük a környezetbiztonságban

Bevezetés

Az éghajlatváltozás hatásainak jelenlegi állása hazánkban

Az ökoszisztéma mint kritikus infrastruktúra és vízgazdálkodási aspektusa

A kritikus (ökoszisztéma-)rendszerek támogatása, a megelőzés jövőbeni haszna

Következtetés, javaslatok

Felhasznált irodalom

Lévai Zsolt – Szűcs-Vásárhelyi Nóra: A természeti hatások által okozott közlekedési problémák vizsgálata a Dunakanyarban

Bevezetés

A Szent Mihály-hegy és környezetének bemutatása

Domborzat

Földtan

Éghajlat

Vizek

Talajok

Növényzet

Természetvédelem

Egyes természeti események hatásai a magyarországi közlekedési infrastruktúrára

Talajerózió

Tömegmozgások

Problémafeltárás

A Szent Mihály-hegyen keletkezett eróziós térszín kialakulásának okai

Lejtőszög

Agyagtartalom

Kohézió

Víztartalom

A probléma megközelítése a közlekedési kritikus infrastruktúrák rendszere felől

Vizsgálati módszerek és megállapítások

Talajtan, geológia

Kritikusinfrastruktúra-védelem

Megoldási javaslatok

Talajtani/geológiai megoldások

Megoldások a közlekedési infrastruktúra védelmére

Összegzés

Felhasznált irodalom

Matusz Márk Péter: Telemedicinális fejlesztési lehetőségek a harctéri egészségügyi ellátásban

Bevezetés

Digitalizáció

A digitalizáció fontossága az egészségügyi fejlesztésekben

Telemedicina

Harctéri telemedicinális egészségügyi támogatás, az egészségügyi vezetési pont

Az egészségügyi vezetési pont működése

További harctéri telemedicinális ellátást támogató megoldások

Smart Shirt

Sisakkamera mikrofonnal a harctéri sebesült ellátásánál (hands-free system)

TRACIR-projekt

Összegzés

Felhasznált irodalom

Répás József − Schmidt Miklós: Forensics tevékenységek kihívásai a modern közlekedési járművek fejlődésének tükrében

Bevezetés

Modern járművek

Szakértői/forensic vizsgálatok

Modern járművek szakértői vizsgálatának kihívásai

A modern járművek szakértői vizsgálatának általános kihívásai

A modern járművek szakértői vizsgálatához kapcsolódó kihívások

A modern járművek szakértői vizsgálatának vizsgálóeszközeihez kapcsolódó kihívásai

Összegzés

Felhasznált irodalom

Szajkó Gyula: A tengeri kikötők értékelése a hadszíntéri logisztikai felderítés végrehajtásakor

Bevezetés

A kikötők rövid jellemzése

A kikötők hadszíntéri logisztikai felderítése

Összegzés

Felhasznált irodalom

Szilágyi Tibor: Az emberiség világűrbeli jelenlétének környezetbiztonsági szempontú elemzése

Bevezetés

Űrstratégiák és nemzetközi szabályozás

Földi környezet, űrkörnyezet és környezetbiztonság – emberközpontú összevetés

Ember az űrben – következmények az emberiségre és kiterjedt környezetére nézve

Összegzés, következtetések

Felhasznált irodalom

Táborszky József Péter: A repülőbázisok biztonságának és védelmi lehetőségeinek kérdései a modern technológiák figyelembevételével

Bevezetés

A repülőbázisokkal szembeni fizikai fenyegetések változása

Az I. világháború

A II. világháború

A vietnámi háború

Napjaink háborúi

A repülőbázisok fizikai védelmének fejlődése

Az I. világháború

A II. világháború

A vietnámi háború

Napjaink háborúi

Részösszegzés

Forradalmi technológiák a földi támadásokban

A robotok általi fenyegetés

A digitális katona jelentette fenyegetés

A mesterséges intelligencia (MI) általi fenyegetés

A pilóta nélküli légi járművek általi fenyegetés

Forradalmi technológiák a védelemben

Szenzorok, szenzorhálózatok

Adatfeldolgozás, adatfúzió

Beavatkozó eszközök

Összegzés

Felhasznált irodalom

Tímár Attila: Árvízvédelmi töltések empirikus szivárgás- és mozgásvizsgálata

Bevezetés

Szivárgások kialakulása

Árvizes jelenségek kialakulása

A nagyminta kialakítása

A vizsgálatok célja

Talajmechanikai feltárás

Geofizika

A szádlemez medence

A töltés mozgásvizsgálata

Geodéziai mérőpontok

Geodéziai őrpontok

Szivárgási vizsgálatok

A piezométer csövek

Geofizikai mérések

Kutatási célok és várható tudományos eredmények

Felhasznált irodalom

Vozsech István: Gázdugattyús automatikák számításai normál üzemállapot esetén

Bevezetés

Célkitűzés

Hazai és nemzetközi szakirodalom

Problémafelvetés

Modellállítás a redukált csőfuratrendszerre

Modellállítás a redukált gázhengerrendszerre

Modellállítás a redukált zárszerkezetrendszerre

Modellállítás a redukált fegyvercsőrendszerre

Modellállítás a redukált automatika főrendszerre

A tartományok leírása és határaik

Az 1. tartomány egyenletei

A 2. tartomány egyenletei

A 3. tartomány egyenletei

A 4. tartomány egyenletei

Az 5. tartomány egyenletei

A 6/a. tartomány egyenletei – kis keresztmetszetű gázhengerfuratnál

A 6/b. tartomány egyenletei – nagy keresztmetszetű gázhengerfuratnál

A 7. tartomány egyenletei

A 8. tartomány egyenletei

A 9. tartomány egyenletei

A szimulációs eredmények és kezelésük

Eredmények gyári állapotú fegyverre

Lengési eredmények gyári állapotú fegyverre

Eredmények leszűkült gázátömlő furatú fegyverre

A gázmotor a lövedék kilépése előtt feltöltődik

A gázmotor a lövedék kilépéséig részben töltődik fel – a gázátömlő furat „nagy keresztmetszetű gázátömlő furatként” viselkedik

Az 5*. tartomány egyenletei

A 6*. tartomány egyenletei

A gázmotor a lövedék kilépése előtt feltöltődik (normál üzemállapot) – számítás a redukált zárszerkezetrendszer leválasztásával

Eredmények növelt gázhenger-térfogatú fegyverre

Mérések és mérési eredmények

A zársebesség-idő, zársebesség-zárút függvény előállítása

Következtetések

Felhasznált irodalom

Bencsik Gábor[1]

A védelemgazdaság-tan elmúlt időszaki dilemmái, fejlődésének eredményei

A védelem megteremtésének tervezése iránt megmutatkozó civilizációs igény írásban rögzített csírái már az ókori Kelet közel négyezer éves múlttal rendelkező Gilgames-eposzában fellelhetők. Egyre kifinomultabb világunk azonban megköveteli, hogy a szakértők a kérdéskör vizsgálatát helyezzék előtérbe, és csak a szükséges, ugyanakkor mégis elégséges nemzeti erőforráshányadot fordítsák az említett védelmi igény kielégítésére. Jelen írásban a védelemgazdaság-tan nemzetközi és hazai fejlődésének mérföldköveit vesszük górcső alá.

Kulcsszavak: védelem, védelemgazdaság-tan, elméleti megközelítés, a gazdaság és a fegyveres erők kapcsolatrendszere

The Dilemmas of the Defense Economics of Past Times,
the Results of Its Development

The early writings of the civilizational demand for planning the creation of protection can already be found in the Gilgamesh epic of the ancient East, which has a nearly four thousand years of history. However, our increasingly sophisticated world requires that experts prioritize the investigation of the issue and allocate only the necessary yet sufficient sufficient proportion of national resources to meet the aforementioned defense need. In this paper we examine the milestones of the international and domestic development of defense economics.

Keywords: defense, defense economics, theoretical approach, the relationship between the economy and the use of the armed forces

A védelemgazdaság fogalmának tisztázása

A védelemgazdasággal, védelmi gazdálkodással kapcsolatban számos egzakt definíció látott napvilágot jelenleg megélt történelmünk során. A Britannica internetes adatbázisában található fogalmi meghatározás szerint a védelemgazdaság a nemzetgazdaságnak azon speciális szegmense, amely vizsgálja a katonai kiadások hatásait, a nemzet háborús időszaki gazdálkodását, valamint a békeidőszaki katonai kiadások kezelését.[2]

A Britannica Group által adott definícióval egyidejűleg a Budapesti Corvinus Egyetem Védelemgazdasági Tanszéke gondozásában megjelent egyetemi tankönyv a védelemgazdaság-tan fogalmi meghatározását tovább részletezi, amellyel kapcsolatban az alábbi módon fogalmaz:

„»védelemgazdaság« megnevezés alatt tárgyalják a gazdaság és a védelem kölcsönhatásait átfogó viszonyrendszert. Az erre vonatkozó ismeretek rendszerezését a védelemgazdaságtan napjainkban önállósodó diszciplínája törekszik összefoglalni. A magyar szóhasználatban ezért a védelemgazdaságtan gyűjtőfogalmán belül megkülönböztetjük a hadigazdaságtant, ami a gazdaság és a védelem világgazdaságban és a nemzetgazdaságokban – tehát makroszinten – lezajló kölcsönhatású folyamatait vizsgálja, szemben a katonai gazdaságtannal, amely mezo- és mikroszinten vizsgálja a védelmi szervezeteken belüli gazdasági viszonyokat.”[3]

Minél több fogalmi meghatározást vizsgálunk, annál inkább körvonalazódik, hogy védelemgazdaság(-tan) alatt a védelem és a gazdaság viszonyrendszerét vizsgáló tudományos területet értjük, amelynek fő vizsgálati kérdése a gazdasági lehetőségekből védelmi célkitűzések megvalósítására elkülöníthető, elkülönítésre célszerűen tervezhető és felhasználható részarány nagysága és annak milyensége.

Bevezetés

Meglátásom szerint a különböző elméletek akkor megalapozottak igazán, ha azok valamiféle egzakt rendszer alapján modellezhetők, leírhatók. George B. Dantzig (1914–2005) amerikai közgazdászt, matematikust az operációkutatás[4] egyik úttörőjének, felfedezőjének és legendás alakjának tartja a szakirodalom.[5] Dantzig a II. világháború időszakában a Pentagonban (a Combat Analysis Branch of Statistical Control vezetője, majd a Department of the U.S. Air Force matematikus tanácsadója)[6] töltött ideje alatt jelentősen hozzájárult az operációkutatás, vagyis az alkalmazott matematika ezen komplex ágának robbanásszerű fejlődéséhez, amelynek egyes részei a védelemgazdaságban is kutatott kérdéskört, vagyis a rendelkezésre álló szűkös erőforrások optimális felhasználásának lehetőségét vizsgálja. Mindezen eredményei azonban nem jöhettek volna létre, ha a megelőző időszak neves közgazdászai nem teremtik meg a védelemgazdasági gondolkodás közgazdasági-matematikai alapjait.

Harald Pöcher 2013-as írásában[7] érintőlegesen összefoglalta a kor kiemelkedő közgazdász gondolkodóit, akiknek a munkássága jelentős hatással volt a védelemgazdaság-tan máig tapasztalt fejlődésére. Pöcher írásában Leibniz, Kollonich, Smith, Ricardo, Say, Marx, Keynes, Friedman, továbbá McKean és Hitch, valamint Hartley és Sandler eredményeit emeli ki. Szenes Zoltán – ezt kiegészítve – 2015-ös cikkében[8] már McKean és Hitch, valamint Hartley és Sandler munkássági ideje közé Obiedziński, Stankiewicz, Lagovszkij és Pozsarov tevékenységét is idesorolja. Összefoglalóan azonban megállapítható, hogy míg egyesek (Ricardo és Say) a negatív hatások túlhangsúlyozása mellett foglaltak állást (egy katona elvesztése negatívan érinti a kiképzésére fordított erőforrások megtérülését), mások inkább a védelmi gazdálkodás nemzetgazdaságra gyakorolt pozitív hatására hívták fel a figyelmet. Az említett gondolkodók írásában és gondolataiban egy dolog azonban kétségtelenül közös pontnak tekinthető: mindannyian elismerték a közgazdaságtan külön ágát képező védelemgazdaság-tan nemzetgazdaságra gyakorolt hatását és jelentőségét.

Nemzetközi kitekintés

Pöcher munkájában rámutatott, hogy a védelemgazdaság megjelenésének csírái nem egyértelműen meghatározhatók. A szerző osztrák származásából következően a német nyelvű szakirodalmat vette alaposabban górcső alá, és megállapította, hogy a fegyveres erők gazdaságának vizsgálatával, valamint közgazdasági hatásával legelőször egy 17. században élő, német gondolkodó foglalkozott. A II. (Nagy) Frigyes porosz király (1712−1786) által csak „önmagában egy akadémia”-ként dicsőített német polihisztor, Gottfried W. Leibniz (1646–1716) 1680-ban megjelent Oeconomia militaria (Katonai gazdaságtan) című művében érintőlegesen elemezte a hadsereg és a gazdaság kapcsolatának viszonyrendszerét. Ezen kapcsolatrendszer további vizsgálatát már a komáromi várparancsnok, Kollonich Ernő fia, gróf kollegrádi Kollonich Lipót (1631−1707) horvát−osztrák származású magyar gróf végezte el Ökonomie in Militärsachen (Gazdaság a katonai ügyekben) című munkájában.

„Az uralkodó (/szuverén állam) elsődleges feladata, hogy megvédje társadalmát más független társadalmak erőszakától és inváziójától, csak katonai erővel teljesíthető. De ennek a katonai erőnek a béke idején való felkészítésének és háború idején történő alkalmazásának költsége nagyon eltérő a társadalom különböző állapotaiban, a fejlődés különböző időszakaiban.”[9]

A közgazdaság születésének bölcsőjeként tekintett 18. század második fele jelentős változást hozott a fegyveres erők és a gazdaság kapcsolatrendszerének vizsgálatában. A modern közgazdaság-tudomány atyjának tartott skót közgazdász, Adam Smith (1723–1790) 1776-ban megjelent An Inquiry into the Nature and Causes of the Wealth of Nations[10] (A nemzetek gazdagsága) című művében – külön fejezetet szentelve a témakörnek[11] – felismerte a védelem hatásának elhúzódó profitabilitás szerepét, amelyet érintően így fogalmaz:

„A nép/nemzetközösség védelme és biztonsága, munkájuk hozadéka nem ugyanazon évben teremti meg a következő évekre vonatkozó védelmüket és biztonságukat. [Ezen területen] ugyanabba az osztályba kell sorolni a legjelentősebb és legfontosabb szakmákat, valamint néhányat a kevésbé jelentős szakmák közül: papok, ügyvédek, orvosok, írók, költők; vándorszínészek, bohócok, zenészek, operaénekesek, balett-táncosok stb.”[12]

Smith írásában hangsúlyozza, hogy korunk fejlődésével jelentősen megváltozott az egyes nemzetek összetétele. Míg korábban, a (nem röghöz kötöttnek tekinthető) vadászok és pásztorok idejében elvárás volt a küzdőszellem és a harcmodor megléte, addig a mezőgazdaság megjelenésével egyfajta kötöttség (rögzített lakóhely és művelési területek, feudumok) volt az eredmény, amelyet jelentősebb veszteség nélkül nem lehetett elhagyni.[13] Erre példaként említi a jelen mezőgazdaságunk szintén kritikus, a vetés és aratás közötti időintervallumát, miszerint „[h]a a hadjárat a vetésidő után kezdődik és az aratás előtt fejeződik be, a mezőgazdaság termelő és főmunkásai is nagy veszteség nélkül megkímélhetők.”[14]

Ezek alapján tehát ha a harcosok csatatérre történő elmenetele ezen időszakra esik, vagyis a vetést követően mennek a harctérre, és onnan a szüretet/betakarítást megelőzően hazatérnek – és az otthon hagyott értékeket különösebb veszély nem fenyegeti –, akkor a hadjárat/csata az otthon maradó munkaerőnek köszönhetően a háttérgazdaságot ért elviselhető mértékű veszteséggel kivitelezhető.

A háború művészetének fejlődése azonban mindezt átalakította. Az elhúzódó háborúk elhúzódó távolmaradásokat eredményeztek. Ebben a helyzetben általánosan szükségessé vált a háttérgazdaság eltartó szerepe, amely Smith megfogalmazása szerint azt jelenti, hogy „[a] társadalomnak fenn kell tartania azokat, akik a társadalom érdekeit szolgálják a háborúban, legalább addig, amíg ebben a szolgálatban dolgoznak.”[15]

A Kr. e. 5. század végén, a görög–perzsa háborúk második szakaszában Athén felügyelete alatt megjelentek a zsoldoscsapatok. Ekkor Róma folyamatosan ellenőrzése alá vonta a környező városokat, s Smith írása alapján Veii elfoglalása (Kr. e. 396) volt az a pillanat, amikor a római csapatok fizetséget (zsoldot) kaptak a szolgálatukért.

Smith megállapítja, hogy a civilizált világban szükségszerűen a lakosság sokkal kisebb aránya hajlandó „háborúba menni”, szemben az egyszerű, elmaradott társadalmakkal. Írásában a társadalom által is elfogadható, azonban a nemzet által megkövetelt biztonságot garantáló megoldásokat két diszjunkt halmazba sorolja. Az első a klasszikus sorkatonai szolgálat, amelyben egy meghatározott életkor elérésekor köteleznék az állampolgárt a sorkatonai szolgálat vállalására. Másik lehetőségként az állandó, hivatásos állomány fenntartását jelöli meg.[16]

Smith 1776-ban megjelent írásának összegzésében[17] rámutat, hogy egy szuverén állam elsődleges kötelessége a társadalom más független társadalmak erőszakától és fenyegetésétől való védelme, aminek költsége a társadalom civilizációs létrán történő emelkedésével folyamatosan növekszik. Hangsúlyozza, hogy egy társadalom katonai erejét, amely alapvetően az adott társadalom szuverenitásába kerül, szükségszerűen fenn kell tartani mind háborúban, mind békében. A modern hadviselésben ugyanakkor a társadalom számára jelentős ráfordítással járó tűzerő kétségtelen előnyt jelent a felemelkedő és fejlődő nemzetnek, amely a nemzet gazdagságában és civilizáltságában mérhető.

A szintén klasszikus közgazdasági irányt képviselő, Adam Smith egyik legnagyobb utódjának tekintett brit elméleti közgazdász, David Ricardo (1772–1823) 1817-ben megjelent Principles of Political Economy and Taxation[18] (A politikai gazdaságtan és az adózás alapelvei) című művében már más megközelítésbe helyezi a védelem fenntartásához elengedhetetlenül szükséges haderőt. Ricardo írásában a háborúk (költségemelő) kedvezőtlen szerepét az új adók komparatív előnyöket romboló hatásához hasonlítja, elhúzódó idejét a munkanélküliségre gyakorolt kedvezőtlen hatással állítja ekvivalencia relációba, kiemeli az elhúzódó korlátozások és tilalmak gazdaságromboló hatását, megemlíti az export-importra, a mezőgazdaságra, továbbá a tőzsdére gyakorolt kedvezőtlen eredményeket.[19] A háborúk befejezésének kontójára is számos tényezőt felsorakoztat, így a foglalkoztatottságra (korábban a háború foglalkoztatott embereket, akik a háború befejezését követően a piaci kereslet csökkenése miatt elveszítik munkahelyüket), bérekre, egyes cikkekre/termékekre, valamint azok keresletére gyakorolt kedvezőtlen hatásokat emeli ki.[20] Pöcher írásában Ricardot illetően az alábbiképpen fogalmaz:

„Ricardo lényegében azért ellenzi a háborúkat, mert a háborúk turbulenciát okoznak a gazdaságban, ami nagy jóléti veszteséget okoz a társadalom szinte minden csoportja és a gazdaság résztvevői számára. A háborúk elszánt ellenzőjeként mindenféle hadiipar tevékenysége ellen volt. Összességében rendkívül negatívnak látta a katonák tevékenységét.”[21]

Ricardo véleményéhez hasonlóan negatív véleménnyel rendelkezett a klasszikus közgazdaságtan szintén kiemelkedő képviselője, a francia közgazdász Jean-Baptiste Say (1767–1832). Say 1803-ban megjelent Traité d’économie politique, ou simple exposition de la manière dont se forment, se distribuent, et se consomment les richesses (Értekezés a politikai gazdaságtanról, avagy a vagyon előállításának, elosztásának és fogyasztásának egyszerű bemutatása) című munkájában a humán erőforrás oldaláról közelítette meg a veszteség mérését. Say írásában rámutatott, hogy – ahogy Pöcher fogalmaz – a háborúk általános jólétcsökkentő hatása mellett (tekintve, hogy az ütközetek általában emberáldozatokkal járnak) a háború befejeztével a nemzetgazdaság kénytelen szembenézni a háború általi emberierőforrás-veszteség okozta termelési kieséssel.[22]

A marxista filozófia atyja, a német filozófus, közgazdász és szociológus Karl Marx (1818−1883) a politikai gazdaságtanról írt átfogó, 1867-ben megjelent Das Kapital. Kritik der politischen Ökonomie[23] (A tőke. A politikai gazdaságtan bírálata) című művében egy átlagos munkáscsalád táplálkozási szokásait hasonlítja össze a haditengerészek, katonák és fegyencek táplálkozási szokásaival. Ennek kapcsán pedig írásában a belga börtönök és jótékonysági intézetek főfelügyelőjének, Belgium és Hollandia elszakítása élharcosának, Édouard Ducpétiaux (1804–1868) belga publicista és jogásznak 1855-ben megjelent Budgets économiques des classes ouvrières en Belgique (A munkásosztályok gazdasági költségvetése Belgiumban) című munkáját említi. A hivatkozott művet elemezve Marx következtetésként vonja le, hogy a tőke szabadságát nem csorbító, az angol tőkések között csupán munkásparadicsomként aposztrofált Belgiumban a helyzet a következő: „Látjuk, hogy kevés munkáscsalád tud úgy táplálkozni, mint a haditengerész vagy a katona, sőt mint a fegyenc. Egy-egy fegyenc Belgiumban 1847–49-ben átlagosan 63 centime-ba került naponta, ami 13 centime-mal több, mint a munkás napi táplálkozási költsége.”[24]

És hogy ez hogyan lehetséges? Marx megállapítása szerint csak úgy, hogy a munkáscsalád a „legfájdalmasabb nélkülözésekre szánja el magát”.[25] Összességében megállapítható, hogy Marx 1867-ben napvilágot látott művében a katona csupán egy kontraproduktív „eszköz”, amely „eszköz” a vezető osztály, vagyis a haszonszerzés céljából bérmunkások kizsákmányolását végrehajtó kapitalisták érdekeit szolgálja.

Az I., majd a II. világháború rámutatott – többek között – a védelemre elkülönített, ugyanakkor erősen korlátozott erőforrások logikus és gazdaságilag megalapozott, optimális felhasználásának szükségességére, valamint annak vizsgálata fontosságára. Winston Churchill (1874–1965) brit miniszterelnök gazdasági tanácsadója, a modern makroökonómia megteremtője, az angol matematikus és közgazdász John M. Keynes (1883–1946) 1940-ben az általános elméletének logikai kiegészítéseként megírta a How to Pay for the War[26] (Hogyan finanszírozzuk a háborút) című könyvét. Művében elődeitől eltérő módon közelíti meg a vizsgált témakört, rávilágít a kereslet és a kínálat kapcsolatrendszeréből adódó kihasználatlan kapacitások fontosságára, továbbá felhívja a figyelmet a háború velejárójára, vagyis a polgári életszínvonal és a védelmi kiadások közötti kapcsolatrendszerre. Keynes ezt írásában az alábbi módon fogalmazza meg:

„Kezdhetjük akár a civil lakosság életszínvonalának rögzítésével, és felfedezhetjük, mi marad a szolgáltató szektorra, valamint az exportra; vagy az utóbbiak igényeit összeadva felfedezhetjük, mi marad a civil szféra számára. A tényleges eredmény a két módszer közötti kompromisszum lesz. Jelenleg nehéz megmondani, hogy – ha bárki is, de – ki válaszolja meg az aktuális kérdéskört.”[27]

Keynes írásában rámutat a békeidőszak és a háborús időszak közötti alapvető fogyasztási különbségre. Kiemeli, hogy békeidőben minél többet dolgozunk, annál nagyobb „torta” áll a fogyasztók rendelkezésére, tehát a munka mennyiségének növelésével annak (fogyasztásra gyakorolt) hozadéka arányosan változtatható. Ezzel ellentétben az erőforrások (mint a munka és a termelési javak) szűkössége miatt háborús időben a „tortafogyasztás” elérheti a maximumát, és hiába dolgozunk többet (ami „jobb harchoz vezet”), nem fog ezzel arányosan növekedni a fogyasztásunk.[28] Keynes írásában keresi a megoldási javaslatokat, amelyek megfelelő forgatókönyvet jelentenek egy háború sikeres levezetéséhez. Összegzi, hogy ezen javaslatoknak olyanoknak kell lenniük, amelyek a megnövekedett keresetek bizonyos arányát elkülönítik a cél elérése érdekében. Itt két lehetőséget szemléltet: az egyik az önkéntes, egyéni megtakarítások, míg a másik az állami szerepvállalás. Kijelenti, hogy az egyéni megtakarításokkal is el lehetne érni a végcélt, ha azok megfelelő mennyiségben állnának rendelkezésre. Ugyanakkor, ahogy fogalmaz, a megoldásnak olyannak kell lennie, amellyel „mindenki nyer és senki sem veszíthet.”[29] Összegzésében „radikális tervként” az alábbi javaslatokat fogalmazza meg:[30]

1. A fogyasztásban meg kell húzni egy határt, mely csak a háború befejeztével lesz számukra elérhető. Fontos, hogy ez az összes jövedelmi csoportra kiterjeszthető legyen, s hogy ezen áldozathozatal – háború befejezését követő – tehervállalása a meghatározott időben egyenlően kerüljön szétosztásra.

2. Az általános tőkeadó kiterjesztése a háborút követő időszakban.

3. Az (adott társadalmi réteg védelme miatti) létminimumszint kijelölése mellett erősen progresszív elvonási arány meghatározása („az átlagos életszínvonal nem kínál elegendő mozgásteret”).[31]

4. Az áremelkedés hatósági felügyelete, továbbá a bér, nyugdíj és egyéb juttatások inflációkövető (és azt meg nem haladó) emelkedésének felügyelete, biztosítása.

Nagy-Britannia politikai vezetői (tekintettel arra, hogy számos akkori vezetőt nevezhetünk Keynes tanait vallónak és követőjének) megfogadták a javaslatokat, amelyeknek megfelelően – Pöcher megfogalmazása alapján – a britek (mint utólag is látjuk) képesek voltak egy hatékony és eredményes pénzügyi rendszert működtetni a háború időszaka alatt. Összességében megállapíthatjuk, hogy Keynes a háború hatékony finanszírozásának megoldását, valamint az infláció rendkívüli emelkedésének elkerülését a magasabb adók kivetésében és az erős állami szerepvállalásban látta.

A fent leírtakból látható tehát, hogy a védelem és az arra való felkészülés, továbbá az azt követő időszak gazdasági egyensúlyának megőrzése rendkívül foglalkoztatta a kor gondolkodóit. Észrevehetjük azonban, hogy az adott témakör megfelelő szintű mélységekben történő tárgyalása hiányosságokat hagyott maga után. A haditechnikai eszközök dinamikus fejlődése, valamint az egyes országok védelmi ágazatainak ezen eszközökkel történő ellátása szinte kivétel nélkül napirendre tűzték az anyagi-technikai gazdálkodással kapcsolatos problémák megoldására irányuló igényeket.

Ezen igények kielégítésére született meg a II. világháború időszakát követően a máig elismert és nagy hatással bíró mű, a The Economics of Defense in the Nuclear Age[32] (Az atomkorszak védelemgazdasága). Charles J. Hitch (1910–1995), az Amerikai Egyesült Államok volt nemzetvédelmi miniszterének helyettese, és Roland N. McKean (1917–1993) amerikai közgazdászok munkájukban elsődleges célnak tekintik, hogy a kor döntéshozóinak megmutassák: a gazdasági analízis képes és alkalmas segítséget nyújtani a hadseregfejlesztéssel összefüggő eredményes és gazdaságilag hatékony döntések meghozatalában, az ezt támogató politika kialakításában. Kutatásuk alapja, hogy az említett kérdéskör lényegében gazdasági problémaként fogható fel (erőforrások hatékony allokációjának vizsgálata), amelyre a tudomány eszköztára (főként a reáltudományok, azokon belül is a matematikatudomány) képes alternatív megoldási lehetőségeket biztosítani.[33] „A katonai problémák, egy adott vonatkozásban, az erőforrások hatékony elosztásának és felhasználásának gazdasági problémái. […] a takarékosság mindig azt jelenti, hogy megpróbáljuk a rendelkezésre álló erőforrásokat a lehető leghatékonyabban felhasználni.”[34] Hitch és McKean közgazdasági szemlélettel a védelem gazdasági problémájaként alapvetően három, egymással kölcsönösen összefüggő tényezőt azonosítanak: 1. a nemzeti erőforrások mennyiségét és minőségét; 2. a nemzeti erőforrások védelmi célra elkülönített (rész)arányát; 3. a védelmi célra elkülönített erőforrások felhasználásának hatékonyságát.[35]

Az amerikai közgazdász szakértők írásukban rámutatnak, hogy a nemzeti erőforrások (1.) védelmi célra történő felhasználásának mértéke (2.) erősen függ az érintett nemzeten belül tapasztalható társadalmi támogatottságtól, valamint a politikai akarattól. Kiemelik, hogy szükséges, ugyanakkor nem elégséges megtalálni az egyensúlyt a gazdaság teljesítőképessége és a védelemre fordított részarány között, hanem előtérbe kell helyezni a védelem hatékonyságának maximalizálását, amellyel kapcsolatban így fogalmaznak: „A gazdasági erő ugyanolyan fontos, mint eddig bármikor, azonban a katonai erővé alakítása, az így átalakított gazdasági erő aránya és a [gazdasági és katonai] erők hatékonysága kritikus fontosságúvá vált – szemben néhány elméleti maximális potenciállal, amely a háború kitörése után hadianyaggyártásra irányul.”[36] Hitch és McKean 1960-ban napvilágot látott munkájukban kiemelt figyelmet szenteltek a védelmi célra elkülönített erőforrások hatékony felhasználásának vizsgálatára, amely felhasználási formát a védelmi gazdálkodás egyik kulcskérdésköreként azonosítottak. Írásukban rávilágítanak a haditechnikai eszközök beszerzésének költségvetés-tervezést is erősen befolyásoló hatására. Hangsúlyozzák:

„A jövőben megvásárolandó jószágok árai bizonytalanok. Egy-egy cselekvés önmagában is feldobhatja bizonyos fegyverek vagy anyagok árát, és ezeket a hatásokat nem lehet teljes pontossággal megjósolni. Bizonyos cikkek jellemzői és költsége szó szerint fix vagy közel fix, még akkor is, ha több évre előre tekintünk. Mindazonáltal, bármennyire pontatlan is, egy jövőbeni program költsége – más intézkedésektől függetlenül – általában jobban mutatja azt az áldozatot, amelyet a döntéshozók elvárnak.”[37]

A The Economics of Defense in the Nuclear Age című műben a szerzőpáros részletesen elemzi a védelem iránti kereslet kiváltó tényezőit, a rendelkezésre álló erőforrások szűkösségét és védelemre elkülönített/elkülöníthető részarányát, a védelmi kiadások közvetett hatásait, az akkori kor legfőbb védelmi erejével bíró Amerikai Egyesült Államok gazdasági erejét és a katonai döntések hatékonyságát. Egy illusztratív példán keresztül bemutatják a gazdasági analízis gyakorlati alkalmazhatóságát, az egyes bizonytalansági faktorok és az idő szerepét és hatását, valamint a katonai kutatás-fejlesztések szerepét, és szót ejtenek az egyéb, a nemzetek különböző érdekeiből eredeztethető „speciális védelmi problémákról”.

Az ezt követő időszakban különböző, a közgazdaságtan területén tevékenykedő gondolkodók más és más megközelítésből ugyan, de kutatásaikkal az elmúlt időszakokban kialakult irányokat erősítették. Idesorolhatók Mieczysław Obiedziński Háború és hátország,[38] Wacław Stankiewicz Hadigazdaságtan,[39] Andrej Nyikolajevics Lagovszkij Hadászat és gazdaság,[40] valamint Alekszandr Ivanovics Pozsarov A szocialista állam védelmének gazdasági alapjai[41] című munkái.

Szintén a Hitch és McKean által megindított kutatási irányt követte Keith Hartley (1949–) és Todd Sandler (1946–) Handbook of Defense Economics (A védelemgazdaság kézikönyve) címmel 1995-ben (I. kötet)[42] és 2007-ben (II. kötet)[43] megjelent művében, amely az egyik legfrissebb, legösszetettebb és legfontosabb hivatkozott irodalom a szakterületet érintően. Hartley és Sandler ma is számos tudományos közleményt publikál, kutatásaik kulcskérdését a védelemgazdaság természetének és hatókörének vizsgálata képezi.

Szintén említésre érdemes Hartley 2016-ban megjelent The Economics of European Defence (Az európai védelem gazdaságtana) című munkája, amelyben az elmúlt időszakban tapasztalt, kedvezőtlen mértékű és tendenciális irányú védelmi erőforrások aggodalmáról ad számot. Ebben az alábbiakról olvashatunk: „A reálértéken csökkenő vagy állandó védelmi kiadások és a folyamatos költségnövekedés azt jelentik, hogy nem lehet elkerülni a nehéz védelmi döntéseket: valamiről le kell mondanunk. Egyes nemzetek már szembesültek ilyen döntésekkel, és jelentős képességekkel hagytak fel.”[44]

Hartley ugyanezen művében ezzel egyidejűleg az európai védelmi politika hiányosságait kiemelve általános közgazdasági alapelveket fogalmaz meg, amivel a védelmi gazdálkodásra szánt erőforrások hatékonyabb felhasználását szorgalmazza.[45] Írásában kiemeli:

1. a tiszta verseny monopóliummal, oligopóliummal, monopolisztikus versennyel szembeni előnyét, rávilágít annak magas fokú hozzáadott értékkel rendelkező, innovatív és mindemellett piaci árat biztosító szerepére;

2. az egyes országok komparatív előnyein alapuló specializáció szerepét és fontosságát;

3. a méretgazdaságosság, a nemzetközi projektek és a K+F szerepét;

4. a club goods, vagyis a védelmi iparra jellemző közjószágok szerepének fontosságát;

5. a helyettesítő termékek szerepének előtérbe helyezését;

6. és végül, de nem utolsósorban a védelem kimeneti hatásának elsődlegességét a bemeneti faktorokkal szemben. Erről így ír:

„A védelem átfogóbb vizsgálatai általában inkább a bemenetekre, mint a kimenetekre összpontosítanak. A vitákban főként a haderő létszáma, valamint a repülőgépek, harckocsik és hadihajók száma dominál. Ez egy rossz módszer – a hangsúlyt a védelmi teljesítményhez való hozzájárulásra kell helyezni a béke, a védelem és a nemzetbiztonság nézőpontjában. El kell ismerni, hogy a védelmi teljesítménynél hiányoznak a pénzértékek, de a kimeneti fókusz gazdaságilag helyes. Ezenkívül figyelmet kell szentelni a ráfordítások kis változásainak a védelmi teljesítményekre gyakorolt hatásaira. Például: milyen hatással van egy kisebb vagy nagyobb légierő (illetve egy kisebb vagy nagyobb létszámú haderő vagy haditengerészet) a védelmi teljesítményre?”[46]

Hazai eredmények

Magyar vonatkozásban Szenes 2015-ben megjelent munkájában kiemeli: „A védelem gazdasági kérdéseivel foglalkozó tudományágazat külföldön fél évszázados múltra tekint vissza, de Magyarországon csak az 1980-as évek közepén alakult ki interdiszciplináris tudományterületként.”[47]

A szerző írásában felsorolásszerűen összefoglalja a terület hazai művelőit. Köztük említi többek között a magyar védelemgazdaság megalapítóiként aposztrofált Thürmer Gyulát[48] és Janza Károlyt,[49] de felsorolásában helyet kap a védelemgazdaság-tan valódi részhalmazának tekintett katonai gazdaságtan fogalmi és szerkezeti kereteit megalkotó Turák János,[50] valamint a listát folytatva Gazda Pál,[51] Jászay Béla, Király László, Medveczky Mihály és nem utolsósorban a Mészáros Sándor–Kunos Bálint–Pálmainé Takács Rita–Horváth Erika szerzőnégyes is.[52] Azóta azonban újabb kiváló szakemberek álltak a szakterület vizsgálatának szolgálatába, így a 2015-öt követő időszakot érintően mindenképpen meg kell említenünk Taksás Balázs,[53] Petkovics Tamás[54] és Kiss Dávid[55] munkásságát.

A volt vezérkari főnök – jelenleg a Nemzeti Közszolgálati Egyetem professor emeritusa és a Magyar Hadtudományi Társaság elnöke – írásában kifejti,[56] hogy a szakterület kutatásának igénye a kilencvenes években olyan mértékben mutatkozott, hogy a kutatások centruma 2007-ig a mai Nemzeti Közszolgálati Egyetem Hadtudományi és Honvédtisztképző Kar jogelőd szervezete, a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem Közgazdaságtan és Védelemgazdaságtan Tanszéke, valamint 2010-ig a Budapesti Corvinus Egyetem Védelemgazdasági Tanszéke lett.

Szenes 2015-ös írásában hangsúlyozza, hogy a védelemgazdaság-tan művelőit magyar vonatkozásban igaz, számos kiváló szakember gazdagítja, ugyanakkor „sajnos az egyéni/munkahelyi kutatási kezdeményezések nem »állnak« össze egy olyan egységes diszciplínává, amit a szervezettszerű oktatási egységek tudtak biztosítani. Nyilvánvalóan ez a tény már középtávon hátrányosan érinti a védelemgazdaság összefüggéseinek és problémáinak kutatását.”[57] És ha már a tudományos kutatásnál problémák jelentkeznek, akkor miként várhatjuk el a döntéshozóktól az elméleti anyagok által biztosított tudásanyag gyakorlati alkalmazását? Erre adott választ egy, a Biztonságpolitikai és Honvédelmi Kutatások Központja Alapítvány (BHKK Alapítvány) gondozásában 2003-ban megjelent tanulmány.[58]

Ez a mű, amely Az erőforrások hatékony felhasználásának tervezése a védelmi szférában, különös tekintettel a pénzbeni erőforrásokra címet viseli – mint a neve is mutatja – különös jelentőséget tulajdonít a védelmi szféra számára rendelkezésre álló (többek között) pénzügyi erőforrás felhasználása vizsgálatának. Azonban ha alaposabban megfigyeljük, a múltbeli adatokat és eljárásrendeket feldolgozó tanulmány készítésének dátuma több évvel ezelőttre tehető, amikor az 1999-ig megfigyelhető GDP-részarányos költségvetési támogatás csökkenése rövid időre emelkedő pályára állt.[59] Mindezektől eltekintve az akkor éppen emelkedő pályán lévő védelmi kiadások által meghatározott korszakot az írás többek között az alábbi kijelentéssel jellemzi: „A gazdasági tervezés folyamán nem készülnek el a szükséges részletességű megvalósíthatósági tanulmányok, valamint költség- és hatékonysági elemzések.”[60]

A magyar (főként az előzőekben felsorolt) szerzők által írt szakirodalmat elemezve megállapítható, hogy míg a korábbi időszakban a védelemgazdaság hármas tagozódása (makro-, mezo-, mikroszint) köré épültek a kutatási eredmények, addig napjaink szakterületi kutatóinak (Taksás, Petkovics, Kiss et al.) írásaiban már inkább a nyugati felfogás ihlette gondolatok figyelhetők meg, s nem ritkán jelennek meg a reáltudományok eszköztárát előszeretettel alkalmazó írásművek (lásd például Kiss Dávid PhD-értekezését és korábbi cikkeit a szakterületre épített hálótervezés alkalmazásáról).

Összefoglalóan elmondható, hogy míg Magyarországnak az elmúlt évtizedekben bejelentett „haderőfejlesztései” megkérdőjelezhető végeredménnyel végződtek a magyar haderő és védelmi ipar számára (ami egyúttal az ez irányú, szakterületi kutatások háttérbe szorulását is eredményezte), addig a 2016 decemberében bejelentett, jelenleg is folyamatában zajló Zrínyi 2026 Honvédelmi és Haderőfejlesztési Program által biztosított lehetőségek azt mutatják, hogy van értelme az elméleti kutatásnak, amelyek megfelelő alapokra helyezettsége biztos támaszt nyújt a megfelelő szinteken megvalósuló döntések meghozatalához. Ezen tendencia az utóbbi években megjelent írásművekben rendre megfigyelhető.

Összefoglalás

Jelen tanulmányban a fogalmi meghatározásokat követően alapvetően a nemzetközi szakirodalom szakterületi és gondolati fejlődésébe, majd érintőlegesen a hazai írásművek álláspontjaiba nyerhettünk betekintést. Megállapítottam, hogy a védelem és a gazdaság kapcsolatrendszere már a kezdetek óta foglalkoztatja a kor gondolkodóit. Ez megfigyelhető már a legkorábbi fennmaradt írásművekben is, így különösen Szun-ce A hadviselés törvényei című munkájában, amelyben az alábbi olvasható: „A háborút, amely az ország legnagyobb vállalkozása, az élet vagy halál alapja, a megmaradás vagy pusztulás útja, mindenképpen alaposan tanulmányozni kell.”[61]

Mint láthattuk, a kor gondolkodói különös figyelmet fordítottak a szakterület alapos tanulmányozására, amely alól nem voltak kivételek a közgazdaságtan legmeghatározóbb alakjai, mint például Leibniz, Kollonich, Smith, Ricardo, Say, Marx, Keynes, Friedman, valamint a McKean–Hitch és a Hartley–Sandler szerzőpáros sem.

Bemutattam, hogy a vadászó és vándorló életmódot folytató közösségek letelepedése hogyan és milyen mértékben váltotta ki a védelem szükségességét és megjelenését, valamint hogyan alakultak ki a reguláris hadseregek, továbbá hogyan oldódott meg a védelem fenntartásának finanszírozási kérdésköre, problematikája.

Betekintést nyerhettünk a világháborúk által megindított, főként reáltudományi alapokra helyezett fejlődéstörténetbe, valamint megismerkedhettünk mai korunk gondolkodóinak védelempolitikát érintő álláspontjaival.

A tanulmány utolsó negyedében ismertettem a tudományág hazai fejlődéstörténetének kezdeteit. Feltártam a „régi fogalmakat” használó hármas tagozódású védelemgazdasági felfogást, és láthattuk a jelenlegi fejlődési irányt képviselők álláspontját (a nyugatihoz hasonló, reáltudományi alapokra helyezés).

Összességében megállapítható, hogy bár a világ védelemgazdasággal kapcsolatos felfogása, a kutatások iránya jelentős előrelépést tett az elmúlt évtizedekben, a kor biztonságát fenyegető kihívások folyamatos változása (új fenyegetések, mint például kiberhadviselés, migráció, terrorfenyegetettség stb.) mindig megnyitja az utat az érintett tudományterület, -ág, -ágazat további kutatási témái és irányai előtt. Hazai vonatkozásban egy 2019. május 22-én – a Magyar Tudományos Akadémián – megrendezett Hogyan tovább Magyarország? Védelem és Biztonság elnevezésű konferencián a Magyar Hadtudományi Társaság 2019. március 22-én újonnan megválasztott elnöke, prof. dr. Szenes Zoltán rávilágított az elmúlt időszakban a védelemgazdasági kutatási területen tapasztalt kutatási intenzitás erőteljes csökkenésére, s felhívta a figyelmet a kutatások előremozdításának fontosságára.

Zárásként pedig jelen elemzés bevezető gondolatait idézem, amelyekből megállapíthatjuk, hogy: védelem nélkül nincs biztonság, biztonság nélkül nincs erős gazdaság, erős gazdaság nélkül nincs védelem.

Felhasznált irodalom

Balla Tibor – Boros István – Bencsik Gábor (2017): A biztonság iránti kereslet, avagy a védelmi kiadások másik oldala. Költségvetés, pénzügy, számvitel. Budapest: HM Védelemgazdasági Hivatal.

BHKK Alapítvány (2003): Az erőforrások hatékony felhasználásának tervezése a védelmi szférában, különös tekintettel a pénzbeni erőforrásokra. Budapest: BHKKA.

Ferenczi Zoltán (2006): Operációkutatás. Értékünk az ember. Humánerőforrás-fejlesztési Operatív Program. KEHOP 3.3.1-P.-20204-09-0102/1-0 pályázat. Budapest. Online: www.sze.hu/~kundi/opkut_jegyzetek/Oper%E1ci%F3kutat%E1s.pdf

Gazda Pál (1989): Katonai gazdaságtan. Budapest: Zrínyi Miklós Katonai Akadémia.

Gazda Pál (2002): Védelemgazdaságtan. Budapest: Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem.

Gazda Pál – Kasza Zoltán (2003): A gazdaság és a katonai stratégia néhány közgazdasági összefüggése I. rész. Katonai Logisztika, 11(1), 144–163.

Gazda Pál – Kasza Zoltán (2003): A gazdaság és a katonai stratégia néhány közgazdasági összefüggése II. rész. Katonai Logisztika, 11(2), 93–107.

Hartley, Keith (2016): The Economics of European Defence #11. York: University of York, Armament Industry European Research Group. Online: www.iris-france.org/wp-content/uploads/2016/12/ARESGroup-Economics_of_European-Defence-d%c3%a9c2016.pdf

Hartley, Keith – Sandler, Todd szerk. (1995): Handbook of Defense Economics. Volume 1. Amsterdam−Oxford: North-Holland. Online: www.sciencedirect.com/handbook/handbook-of-defense-economics/vol/1/suppl/C

Hartley, Keith – Sandler, Todd szerk. (2007): Handbook of Defense Economics. Volume 2. Amsterdam: Elsevier B.V. Online: www.sciencedirect.com/handbook/handbook-of-defense-economics/vol/2/suppl/C

Hitch, Charles J. – McKean, Roland N. (1960): The Economics of Defense in the Nuclear Age. Santa Monica: The RAND Corporation.

Janza Károly (1988): A védelem-gazdaságtan főbb tudományelméleti problémái. PhD-disszertáció. Budapest: Magyar Tudományos Akadémia.

Kennedy Gavin [é. n.]: Defense Economics. Britannica. Online: www.britannica.com/topic/defense-economics

Keynes, John M. (1940): How to Pay for the War. A Radical Plan for the Chancellor of the Exchequer. London: Macmillan. Online: https://archive.org/details/in.ernet.dli.2015.499597/page/n1

Kiss Dávid (2018): A védelemgazdaság struktúrájának matematikai modellezése különleges jogrend idején. PhD-disszertáció. Nemzeti Közszolgálati Egyetem Katonai Műszaki Doktori Iskola. Online: www.uni-nke.hu/document/uni-nke-hu/kiss_david_doktori_ertekezes_2018.pdf

Lagovszkij, Andrej Nyikolajevics (1981): Hadászat és gazdaság. Budapest: Zrínyi.

Marx, Karl (1955): A tőke. A politikai gazdaságtan bírálata. Ford. Rudas László − Nagy Tamás. Budapest: Szikra. Online: http://mek.oszk.hu/04700/04724/04724.pdf

Mészáros Sándor et al. (2010): A védelemgazdaság mikrofolyamatai. Katonai gazdaságtan. Budapest: Budapesti Corvinus Egyetem.

Obiedziński, Mieczysław (1971): Háború és hátország. Ford. Murányi Beatrix. Budapest: Zrínyi.

Petkovics Tamás (2016): Biztonság, védelem és a gazdaság kapcsolata. Online: https://doi.org/10.13140/RG.2.2.11565.95202

Pozsarov, Alekszandr Ivanovics (1982): A szocialista állam védelmének gazdasági alapjai. Ford. Sörös Lajos. Budapest: Zrínyi.

Pöcher, Harald (2013): Security and Defence Economics – An Unknown Discipline. Hadmérnök, 8(2), 389−404. Online: www.hadmernok.hu/132_33_haraldp.pdf

Prékopa András (2007): George Dantzig (1914−2005). Alkalmazott Matematikai Lapok, 24, 159−161. Online: http://aml.math.bme.hu/wp-content/uploads/2014/03/24-Prekopa.pdf

Ricardo, David (2001): Principles of Political Economy and Taxation. Kitchener: Batoche Books. Online: https://socialsciences.mcmaster.ca/econ/ugcm/3ll3/ricardo/Principles.pdf

Say, Jean-Baptiste (2011): Traité d’économie politique ou simple exposition de la manière dont se forment, se distribuent et se consomment les richesses. Paris: Institut Coppet. Online: https://www.institutcoppet.org/wp-content/uploads/2011/12/Traite-deconomie-politique-Jean-Baptiste-Say.pdf

Smith, Adam (2007): An Inquiry into the Nature and Causes of the Wealth of Nations (Books I, II, III, IV and V). Amsterdam – Lausanne – Melbourne – Milan – New York – Sao Paulo: MεταLibri. Online: www.ibiblio.org/ml/libri/s/SmithA_WealthNations_p.pdf

Stankiewicz, Wacław (1970): Hadigazdaságtan. Budapest: Magyar Néphadsereg Vezérkar Hadigazdasági Tudományos Tanács.

Szenes Zoltán (2015): A védelemgazdaság helyzete Magyarországon. Katonai Logisztika, 23(2), 5−52. Online: http://epa.oszk.hu/02700/02735/00080/pdf/epa02735_katonai_logisztika_2015_2_005-052.pdf

Szun-ce (1995): A hadviselés törvényei. Ford. Tőkei Ferenc. Budapest: Balassi. Online: https://mek.oszk.hu/01300/01345/01345.htm

Taksás Balázs (2013): Gazdasági biztonsági kihívások napjaink globalizált világában. PhD-disszertáció. Nemzeti Közszolgálati Egyetem Hadtudományi Doktori Iskola.

Thürmer Gyula (1977): A fegyveres küzdelem és a gazdaság. Budapest: Zrínyi.

Turák János (1989): A katonai gazdaságtan főbb tudományelméleti kérdései. PhD-disszertáció. Budapest: Magyar Tudományos Akadémia.

Turák János szerk. (1996): A védelemgazdaság makrofolyamatai. Hadigazdaságtan. Budapest: Budapesti Közgazdaságtudományi Egyetem.

Bene Viktória[62]

A polgári védelmi szakterület változásai 2000-től napjainkig, a lakosságvédelem tükrében

A polgári védelem az I. világháborút követően a légoltalmi szervezetek megalakulásával kezdődött, és feladatrendszere egyre jobban kiterjedt. Többször újraszabályozták, és feladatai kibővültek, majd a légoltalom polgári védelmi szervezetté alakult át. Jelentős változást hozott a 2000-ben hatályba lépett első katasztrófavédelmi törvény, amelynek megfelelően megszületett a katasztrófavédelem. A 2000. évet követően a 2011. évi törvény módosításával újabb lényeges változás következett, amely során megalakult az integrált katasztrófavédelmi szervezet. Napjainkban az ország biztonságának fokozása érdekében az Alaptörvény kilencedik módosításával, a 2021. évi törvény megalkotásával, elfogadásával és rendszerbe állításával, valamint a Védelmi Igazgatási Hivatal létrejöttével egy új korszak kezdetének lehetünk részesei. A szerző tanulmányában a 2000. évtől napjainkig részletesen bemutatja a polgári védelmi szervezetek változását, és vizsgálja azok alkalmazkodását, tevékenységeit és esetleges nehézségeit napjaink új lakosságvédelmi kihívásaival szemben.

Kulcsszavak: lakosságvédelem, polgári védelem, katasztrófavédelem

Changes in the Field of Civil Protection From 2000
to the Present Day in the Light of Population Protection

Civil defense began with the formation of air defense organizations after the First World War. From time to time, it was re-regulated several times and its tasks expanded, after which the transformation of air defense into a civil protection organization took place. A significant change was brought about by the first disaster management law, which entered into force in 2000, in accordance with which disaster management was established. After 2000, another important shift followed with the amendment of the 2011 Act, during which the integrated disaster management organization was formed. Today, in order to enhance the security of the country, we can be part of the beginning of a new era with the Ninth Amendment to the Fundamental Law, the creation, adoption and implementation of the 2021 Law, as well as the start of the work of the Defense Administration Office. The author presents in detail the change of civil protection organizations from 2000 to the present day, in which she examines the adaptation, activities and possible difficulties of civil protection organizations in the face of today’s new challenges of population protection.

Keywords: population protection, civil protection, disaster management

Bevezetés

Hazánkban a polgári védelem megalakulása és időközbeni szakaszos átalakulása mindvégig a lakosságvédelmet mint alapvető célt helyezte fókuszba. A polgári védelmi szakterület tevékenységének változásai többrétűen mutatkoztak. A korszerűsítések és fejlesztések folyamata változatos és karakteres volt, ami főként a szervezeti átalakulásokban, valamint a szakállomány felkészítésében és felkészültségében nyilvánult meg.

Napjainkban a magyar polgári védelem a katasztrófavédelem integrált részét képezi, a természeti és civilizációs katasztrófák során az integrált katasztrófavédelmi rendszerben biztosítja a lakosságvédelmi feladatokat.

A védelmi és biztonsági szabályozásban a már ismert elképzelései és kialakítása, valamint a jövőbeni átalakulása során is lényeges szerepe van a lakosságvédelmi feladatoknak.

Jelen sorok írásakor az Országgyűlés már elfogadta az Alaptörvény kilencedik módosítását, ugyanakkor annak hatálybaléptetése még csak a jövőben esedékes. E módosítás alapvetően újraszabályozta Magyarország különleges jogrendbeli működési szabályait, és a tanulmányomban vizsgált kérdéskörre így szükségszerűen hatást gyakorolt.

Az Alaptörvény kilencedik módosításának hatálybalépését követően a veszélyhelyzetre vonatkozó rendkívüli szabályok szövegszerűen jelentős változást szenvednek, a lényegi tartalom változása ugyanakkor – jelen tanulmány szempontjából – már egyáltalán nem olyan jelentős, ami alapvetően a különleges jogrendi szabályok átstrukturálásából következik.

Tanulmányomat az Alaptörvényre, a 2000-ben hatályba lépett első katasztrófavédelmi törvényre, a 2012-től alkalmazott második katasztrófavédelmi törvényre, a jelenleg hatálybalépés előtt álló, védelmi és biztonsági tevékenységek összehangolásáról szóló 2021. évi XCIII. törvényre, valamint a nemzetközi katasztrófa/veszély esetén történő segítségkérés és segítségnyújtás áttekintésére építem.

A veszélyhelyzet Alaptörvény szerinti értelmezése

A veszélyhelyzet már az 1949. évi Alkotmányban is megjelent fogalmi szinten, de annak tartalmi elemét mindössze az állampolgárok élet- és vagyonbiztonságát veszélyeztető elemi csapások, illetőleg azok következményeinek elhárítása képezte. Mindez a kormányról szóló VII. fejezetbe ágyazva kapott létjogosultságot. Az Alaptörvény elfogadását megelőző 2010. évi vörösiszap-katasztrófa következményei kezelésének tapasztalataira tekintettel az Alaptörvény különleges jogrendről szóló részében viszont már önálló alcím alatt jelenik meg a veszélyhelyzet.

Az Alkotmány az elemi csapást, illetve az ipari szerencsétlenséget a szükséghelyzet fogalmával fedte le, és ilyen esetben a különleges jogrend bevezethetősége szempontjából a szükségállapot elrendelését tette lehetővé. Ezzel szemben az Alaptörvény az élet- és vagyonbiztonságot veszélyeztető elemi csapás vagy ipari szerencsétlenség esetén, valamint ezek következményeinek elhárítása érdekében már a veszélyhelyzet kihirdetését rögzíti.

Az Alaptörvény záró rendelkezéseiben a már elrendelt különleges jogrend esetére a szükségállapot után két „örököst” nevez meg: a szükségállapotot, valamint a veszélyhelyzetet, függően a rendkívüli állapot bevezetésének kiváltó okától.

A veszélyhelyzet az Alaptörvény különleges jogrendről szóló részében sajátos és egyedi abban a vonatkozásban, hogy az egyetlen olyan rendkívüli helyzetet hivatott kezelni, amely nem fegyveres, illetve erőszakos fenyegetést jelent az ország alkotmányos rendjét tekintve.

Az Alaptörvény jelenleg hatályos tartalma szerint csupán egy cikkben taglalja a veszélyhelyzetre vonatkozó rendelkezéseit, az alábbiak szerint:

„53. cikk

(1) A Kormány az élet- és vagyonbiztonságot veszélyeztető elemi csapás vagy ipari szerencsétlenség esetén, valamint ezek következményeinek az elhárítása érdekében veszélyhelyzetet hirdet ki, és sarkalatos törvényben meghatározott rendkívüli intézkedéseket vezethet be.

(2) A Kormány a veszélyhelyzetben rendeletet alkothat, amellyel – sarkalatos törvényben meghatározottak szerint – egyes törvények alkalmazását felfüggesztheti, törvényi rendelkezésektől eltérhet, valamint egyéb rendkívüli intézkedéseket hozhat.

(3) A Kormány (2) bekezdés szerinti rendelete tizenöt napig marad hatályban, kivéve, ha a Kormány – az Országgyűlés felhatalmazása alapján – a rendelet hatályát meghosszabbítja.

(4) A Kormány rendelete a veszélyhelyzet megszűnésével hatályát veszti.”[63]

A veszélyhelyzet értelmezéséhez támpontként szolgálnak az Alaptörvény különleges jogrendre vonatkozó közös szabályai:

„54. cikk

(1) Különleges jogrendben az alapvető jogok gyakorlása – a II. és a III. cikkben, valamint a XXVIII. cikk (2)–(6) bekezdésében megállapított alapvető jogok kivételével – felfüggeszthető vagy az I. cikk (3) bekezdése szerinti mértéken túl korlátozható.

(2) Különleges jogrendben az Alaptörvény alkalmazása nem függeszthető fel, az Alkotmánybíróság működése nem korlátozható.

(3) A különleges jogrendet a különleges jogrend bevezetésére jogosult szerv megszünteti, ha kihirdetésének feltételei már nem állnak fenn.

(4) A különleges jogrendben alkalmazandó részletes szabályokat sarkalatos törvény határozza meg.”[64]

Mindezeken túl az Alaptörvényben utalás szintjén sem jelenik meg a veszélyhelyzet mint fogalom. Be kell érni azzal, hogy a különleges jogrend fogalmi körén belül keresünk támpontot az értelmezéshez. Ennek megfelelően az Alaptörvény T) cikke értelmében sarkalatos törvény eltérően is megállapíthatja a különleges jogrendben alkotott jogszabályok kihirdetésének szabályait, az 1. és 9. cikk értelmében az Országgyűlés, illetve a köztársasági elnök különleges jogrendet érintő döntéseket hoz, valamint a 36. cikk (6) bekezdése értelmében az államadósság csökkentésére vonatkozó költségvetési rendelkezések betartásától lehetséges eltérni különleges jogrend idején, az azt kiváltó körülmények okozta következmények enyhítéséhez szükséges mértékben, vagy a nemzetgazdaság tartós és jelentős visszaesése esetén, a nemzetgazdasági egyensúly helyreállításához szükséges mértékben.

Az idézett szabályok alapján úgy értelmezhető a veszélyhelyzet, mint önállóan nevesített különleges jogrend, amely akkor rendelhető el a kormány által, ha az élet- és vagyonbiztonságot veszélyeztető elemi csapás vagy ipari szerencsétlenség történik. Nem lehet azt megelőzően kihirdetni, hanem csak a bekövetkezést követően. Érdekes gondolatjáték, hogy az életet veszélyeztető, de a vagyonbiztonságot nem fenyegető, tehát anyagi kárt nem okozó elemi csapás esetén elrendelhető-e a veszélyhelyzet. E kérdésre alább megtalálható a válasz, bár lehet vitatni. A veszélyhelyzet fennállásának időtartamára vonatkozóan nem található korlátozás az Alaptörvényben. A veszélyhelyzet tehát az „esemény” bekövetkezését követő kihirdetésétől az elrendelésre jogosult általi visszavonásig tart. Kérdéses marad, hogy amennyiben a veszély, illetve elhárításának áldozatául esik a kormány, milyen jogi helyzet állhat elő, de ennek taglalása jelen írás kereteit bőven meghaladja. A kormány rendeleti szabályai viszont már időbeli korlátozás alá esnek, bár az érvényben tartásra is ad lehetőséget a szabályozás. A különleges jogrenddel összefüggésben hozott rendelet ugyanakkor a veszélyhelyzet megszűntével hatályát veszti.

Megjegyzendő, hogy az Alaptörvény kilencedik módosítása ezt a problémát annyiban orvosolja, hogy maximálja a veszélyhelyzet fennállásának időtartamát, amely így mindösszesen harminc nap lehet. Ez ugyanakkor meghosszabbítható az Országgyűlés, vagy annak akadályoztatása esetén a köztársasági elnök által, ám a hosszabbításra vonatkozóan ilyen időbeli korlátot már nem határoztak meg, így a probléma lényegében megmaradt.

A különleges jogrend létjogosultsága kimondatlanul azon alapul, hogy az ország működése a normál – tehát nem különleges – körülmények között fennálló szabályok alapján nem biztosított, valamilyen „zavaró” körülmény azt akadályozza. Ez a „zavaró” körülmény nem lehet jelentéktelen, hiszen az elhárítása érdekében az alapjogok kevés kivétellel korlátozhatók, illetve felfüggeszthetők. Az Alaptörvény erre a helyzetre vonatkozóan alapvetően csak a keretet biztosítja, a működtethetősége szabályainak megalkotását már (mint azt az idő bizonyította, csekély garanciális korlátozást jelentő) sarkalatos törvények körébe utalja. Korlátozást annyiban fogalmaz meg, hogy az alapjogokat érintő törvényi szabályozási lehetőség mely jogokra nem terjed ki.

A veszélyhelyzet vonatkozásában leginkább releváns sarkalatos törvényi szintek:

–a 2011. évi CXIII. törvény a honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről;

–a 2011. évi CXXVIII. törvény a katasztrófavédelemről és a hozzá kapcsolódó egyes törvények módosításáról (2011. évi CXXVIII. törvény).[65]

Az utóbbi törvény hatályos megfogalmazása szerint azt kell alkalmazni az Alaptörvény 53. cikkében definiált veszélyhelyzet elrendelése esetén – bár ez alól a meghatározás alól a törvény maga számos kivételt említ.

A veszélyhelyzetről szóló fejezetben kiemelt helyen, elsőként rögzíti hosszasan, mégis példálózó jelleggel azokat az eseményeket, amelyek alapján a veszélyhelyzet elrendelhető.

Kiváltó okok a 2011. évi CXXVIII. törvény 44. §-a alapján az alábbiak lehetnek:[66]

–elemi csapások, természeti eredetű veszélyek, mint például árvíz, elháríthatatlan jégtorlasz vagy töltésszakadás;

–ipari szerencsétlenség, civilizációs eredetű veszélyek, mint például a szabadba került veszélyes anyag, nem tervezett radioaktív kiszóródás és egyéb sugárterhelés;

–egyéb eredetű veszélyek, mint például tömeges megbetegedést okozó humánjárvány vagy járványveszély, állatjárvány, ivóvíz célú vízkivétellel érintett felszíni és felszín alatti vizek haváriaszerű szennyezése, valamint a kritikus infrastruktúrák olyan mértékű működési zavara, amelynek következtében a lakosság alapvető ellátása több napon keresztül vagy több megyét érintően akadályozott.

A magyar polgári védelmi szakterület történeti áttekintése

A lakosságvédelemre való törekvés az emberiség történetének kezdetétől jelen van. Megjelenését datálhatjuk akár az őskorra, az ókorra vagy a középkorra: minden időben meg kellett szervezni az ember védelmét a különféle természeti és civilizációs hatásoktól, amely tevékenység az adott korszak technológiai ismereteivel párhuzamosan folyamatos változásokon ment keresztül. A folyamat pedig mind a mai napig tart.

A magyar polgári védelem történeti áttekintése 1999-ig

A légi haditechnikai fejlődés az első harcoló, bombázó repülőgépekkel az I. világháborúban mutatta meg annak lehetőségét, hogy a mindaddig elérhetetlennek tűnő hátországban található célokat, ipari és polgári létesítményeket támadjanak. Ennek veszélyét felismerve 1917-ben alakult meg a légoltalom mint védelem. A légvédelem mellett pedig hamarosan megkezdődtek az intézkedések a polgári védelmi szervezet alatt álló lakosságvédelem szabályozására, valamint kialakították a légi figyelő- és riasztórendszert. Az I. világháborút követően az 1930-as évek elejére Európa majdnem minden országában megalakultak a légoltalmi szervezetek. Magyarországon az 1933-ban létrejött Országos Légvédelmi Parancsnokság személyi állománya kidolgozta az ország légvédelmének rendszerét és szabályozását, amelyek keretében sor került a polgári légoltalom fejlesztésére, és előkészítették a polgári légvédelmi törvénytervezetet. Az 1935. évi törvény előírta a polgári védelmi kötelezettségek szabályait. Az ország területét 7 légvédelmi kerületre osztották, és védelmi szempontok szerint osztályozták, valamint csoportosították. A honvédelemről szóló törvény 1939-ben vált hatályossá, benne megvalósult a légoltalommal kapcsolatos jog- és hatáskör új alapokra helyezése és annak egy irányítás alatt tartása. A stabil védelem nem tartott sokáig, mert a felépített légoltalom a II. világháború után széthullott.[67]

A légoltalom 1848 és 1962 között a belügyi tárca felügyelete alatt állt. 1949-ben soron kívül megkezdődött a légoltalom újjászervezése, amelynek jogi alapját a honvédelemről szóló 1939. évi törvény képezte. A háborús tapasztalatok alapján itt már a területi védelem került előtérbe, és a településeket, valamint az üzemeket három kategóriába osztották. 1950-ben megalakult a Belügyi Légoltalmi Országos Parancsnokság, amelynek feladatai között szerepelt a rendszer kiépítése, az óvóhelyek működőképességének felügyelete, védett létesítmények építtetése, valamint a lakosság önvédelmi felkészítése. 1953-ban a légoltalom hatásköre az országot érintő természeti és ipari katasztrófák elleni védekezést célzó teendőkkel bővült, az 1956-os forradalom után pedig már helyreállítási feladatokat látott el. Ezt követően, 1958-tól fő cél volt a légoltalom polgári védelmi fejlesztése. 1962 és 1972 között újra a honvédelmi tárca alárendeltségébe került. 1964-ben a légoltalom helyett új kifejezést vezettek be: a polgári védelmet, majd a polgári védelmi feladatok újbóli szabályozása vette kezdetét. A terület megőrizte függetlenségét, és nem vált a Magyar Néphadsereg részévé. Fő feladatai közé tartozott többek között a lakosságvédelem megszervezése, az ipari létesítmények védelme, a természeti és civilizációs katasztrófák elleni védekezés, valamint a tömegpusztító fegyverek csapásaival járó mentesítő-helyreállító munkálatokban való közreműködés. A polgári védelmi felkészítés alapja a nukleáris fegyverek elleni védekezés kidolgozása volt. A polgári védelem 1970-ben meghatározó szerepet kapott a katasztrófavédelmi rendszer feladatai közé tartozó árvízvédelemben, és bizonyította felkészültségét országos, fővárosi és megyei szinten mentő, fertőtlenítő és helyreállító munkálatok alkalmával.[68]

1972 és 1988 között lehetőség lett volna a polgári védelem és a honvédség integrálására, de ez nem történt meg. 1973-tól a polgári védelem nem rendelkezett katonai erővel, kizárólag polgári védelmi szervezetek, szakszolgálatok, valamint önvédelmi szervezetek alkották. 1977-ben az 1949. évi genfi egyezmény kiegészült, szabályozva a polgári védelem helyét, szerepét a nemzetközi hadijogban. A dokumentumban rögzítették a polgári védelem humanitárius feladatait és célját, a védelem biztosítását háborús események és katasztrófa alkalmával, valamint részletesen meghatároztak minden polgári védelmi teendőt. 1967 és 1988 között új óvóhelyeket jelöltek ki, illetve adtak át. A változások folyamatosak voltak, és szépen haladtak, majd ez időszak végén, 1988-ban létrejött a Hátországvédelmi Parancsnokság. Az átszervezések nem álltak meg, a komolyabb áttörés 1999 és 2000 közé tehető. Ebben az időszakban a katasztrófák elleni védekezés és a polgári védelmi felkészítés volt a legfontosabb feladat. Felmerült a polgári védelem szükségességének kérdése, de végül a szervezet fennmaradása mellett döntöttek. 1989-ben határozat született a polgári védelem országos irányításának változásáról. A határozatban a miniszteri tanács rendelkezései alapján rögzítették, hogy a polgári védelem a belügyi tárca alá került. 1999-ben megjelent az első katasztrófavédelmi törvény.[69]

A magyar polgári védelmi szakterület változásai 2000–2011 között

2000. január 1-jén hatályba lépett az 1999. évi LXXIV. törvény a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről, amely új korszakot nyitott a polgári védelem hazai történetében. A törvény indoklásából kiderült, hogy hatálybalépése előtt nem rendelkeztünk olyan jogszabállyal, amely egységesen szabályozta volna a védelmi tevékenység felső és alsó szintű cselekedeteinek rendjét. Mindezzel a jogalkotó célja arra irányult, hogy egy esetlegesen bekövetkező katasztrófa esetén a különböző szintű szervek tevékenységét szabályozzák, összehangolják, aminek érdekében egyúttal megteremtették egy új katasztrófavédelmi szerv a Belügyminisztérium alárendeltségébe tartozó rendvédelmi szerv, a BM Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság (BM OKF) létrehozásának alapjait is. A katasztrófavédelmi feladatok végrehajtásában azt megelőzően részt vállaló szervek továbbra is fennmaradtak, és a csekély mértékben megváltozott szabályozási közegben az 1993. évi CX. törvény a honvédelemről, az 1996. évi XXXVII. törvény a polgári védelemről, valamint az 1996. évi XXXI. törvény a tűz elleni védekezésről, a műszaki mentésről és a tűzoltóságról alapján folytatták működésüket. Ugyanakkor az új hivatal felállítása nem csupán az egységes irányítás megteremtése által – megszüntetve így párhuzamosságokat is – tette hatékonyabbá e szervek védelmi tevékenységét, hanem egyszersmind a nemzetközi segítségnyújtás, illetve az annak elfogadásával járó koordinációs feladatok ellátásáért felelős szervezetként is, amelynek létrejöttével megfelelhettünk az adott időszakban jelentkező, új nemzetközi szerepvállalásainkból[70] származó kötelezettségeinknek. Az újonnan létrehozott BM OKF országos, megyei és helyi szinten működött.