részlet

Translation entitled „Adventi krimik”
© 2020, Agatha Christie Limited. All rights reserved.

Agatha Christie: Midwinter Murder. Short Story Collection
Copyright © 2020 Agatha Christie Limited.
All rights reserved.

AGATHA CHRISTIE®, POIROT®, MISS MARPLE® and the Agatha Christie Signature® are registered trademarks of Agatha Christie Limited in the UK and elsewhere.
All rights reserved.
www.agathachristie.com

Fordította Borbás Mária, Etédi Péter, Gy. Horváth László, Katona Tamás, Prekop Gabriella, Sipos Katalin

Borítóterv © 2023 HarperCollinsPublishers Ltd
A borítót az eredeti terv felhasználásával Váraljai Viktória készítette.

ISBN 978 963 620 329 0

www.helikon.hu

Hungarian translation
© Borbás Mária jogutóda, Etédi Péter, Gy. Horváth László, Katona Tamás jogutóda, Prekop Gabriella, Sipos Katalin
Magyar kiadás © 2020, 2022, 2023 Helikon Kiadó, Budapest
A Helikon Kiadó a Libri Könyvkiadó imprintje

Felelős kiadó M. Nagy Miklós
Szerkesztette Katona Ágnes
A szöveget gondozta Bajtai Zoltn
Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Elektronikus változat:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Bevezető Karácsony Abney Hallban

Régen a karácsonyt mindig Cheshire-ben töltöttük, Wattséknál. Ami Jimmy fiukat, az én sógoromat illeti, ő az éves szabadságát karácsony környékén vette ki, és Madge nővéremmel három hétre elutazott St. Moritzba. Tudniillik Jimmy remekül korcsolyázott, és ezt a fajta kikapcsolódást szerette a leginkább. Mama meg én pedig Wattsékhoz utaztunk Cheadle-be, s mivel az újonnan épülő, Manor Lodge nevű házuk akkor még nem volt készen, a karácsonyt Abney Hallban töltöttük Watts bácsiékkal, négy gyerekükkel meg Jackkel. És ez az Abney Hall-beli karácsony egy gyerek számára maga volt a tökély. Mert a hatalmas, rengeteg szobás viktoriánus kastély egyrészt tele volt átjárókkal és váratlanul előbukkanó lépcsőfokokkal, elülső és hátsó lépcsőkkel, ablakfülkékkel és falmélyedésekkel – szóval mindennel, ami egy gyereknek izgalmas lehet –, másrészt három zongora állt benne, amin szabad volt játszani, sőt, még egy orgona is. Egy dolog hiányzott belőle: a nappali fény, mert elég sötét volt az egész házban, kivéve a zöld szaténnal borított falú, nagy szalont a maga hatalmas ablakaival.

Nan Watts meg én akkor már elválaszthatatlan barátnők voltunk. Nem is csak barátnők, hanem ivócimborák is, mert ugyanazért az italért lelkesedtünk: a tejszínért, igen, a rendes, natúr tejszínért. Én Devonshire-ben laktam, szóval addig is már rengeteg Devonshire-tejszínt ettem1, de a friss tejszín még ennél is finomabbnak bizonyult. Amikor Nan eljött hozzánk Torquay-be, az egyik városi tejcsárdába jártunk vele, ahol tej és tejszín keverékét ittuk, fele-fele arányban. Amikor meg én nyaraltam náluk Abney Hallban, a birtok tejgazdaságába mentünk le, és ott bögreszám vedeltük a tejszínt, tisztán. Későbbi életünk során sem hagytunk fel az effajta elhajlásokkal: emlékszem, Sunningdale-ben is mindig kartonszám vettük a tejszínt, és vittük magunkkal a golfpályára, ahol is a klubház előtt letelepedve mindketten megszisszentettük a magunk pintes butykosát, és iszogatva vártuk, hogy golfozó férjeink végigérjenek a pályán.

Abney egy haspók számára valóságos mennyország volt, mert Mrs. Watts klasszikus éléskamrája nem úgy nézett ki, mint a Nagyi féltve őrzött, mindig zárva lévő kamrája, ahonnan csak azt hozták ki, amire szükség volt. Abney-ben a kamrába szabad bejárása volt mindenkinek, s itt körös-körül finomságoktól roskadtak a polcok. Az egyik fal csupa csokoládé, dobozszámra, és mind másféle, sőt csokoládékrémek, feliratozott dobozokban… De voltak itt kekszek, gyömbéres puszedlik, befőttek, lekvárok és minden más.

És a karácsony volt az év kitüntetett eseménye, olyan ünnep, ami mindenki számára emlékezetes. Ébredéskor az ágy végén lógott az ajándékokkal teli karácsonyi harisnya. Reggelinél még a székünk is púpozva volt ajándékokkal. Evés után rohanás a templomba, majd vissza, folytatni az ajándékok bontogatását. Kettőkor következett a karácsonyi ebéd, besötétített ablakokkal, hogy a csillogó karácsonyi díszek és fények jól látsszanak. Az első fogás a kagylóleves volt (amit én utáltam), rombuszhal, majd főtt és sült pulyka következett, és egy jókora, egészben sült marhahátszín. Ezt követte a szilvapuding, majd a mince pie2, valamint a trifle3, amiben számos hatpennys meg az ilyenkor szokásos ezüstfigurák voltak elrejtve: a malac, a gyűrű, az agglegénygomb és hasonlók. És jött még számtalan fajta desszert. Egy novellámban, A karácsonyi puding esetében leírtam egy ilyen lakomát. Biztos vagyok benne, hogy a mostani generáció ilyet már nem fog átélni; nem is hinném, hogy a mai gyomrok kiállnák ezt a próbát. A mi gyomrunk azonban egészen jól viselte.

Nekem evőversenyben kellett részt vennem, éspedig Humphrey Watts ellen, aki korban James után következett Watts bácsiék gyerekei között. Úgy számolom, Humphrey akkor lehetett huszonegy-huszonkét éves, szemben az én tizenkét-tizenhárom évemmel. Nagyon jóképű fiatalember volt és kitűnő színjátszó, akivel remekül lehetett szórakozni, mert igen jól tudott sztorizni. Én hajlamos voltam úton-útfélen beleszeretni mindenkibe, ám Humphrey valahogy kimaradt ebből, bár nem is értem, ez hogy történhetett. Abban az életkorban nekem alighanem csak a romantikus, plátói szerelmek jöhettek szóba: az olyan közszereplők mint a londoni püspök vagy Alfonz spanyol király – és persze több színész. Azt tudom, hogy halálosan beleszerettem Henry Ainley-be, miután láttam őt a The Bondmanben, és már készültem belépni a K. O. W. (Keen on Waller) rajongói klubba, mert a Monsieur Beaucaire-ben látott Lewis Wallerbe is fülig bele voltam esve.

Humphrey és én módszeresen végigettük a karácsonyi menüt. Ő a levessel több pontot szerzett, mint én, de különben fej fej mellett haladtunk. Mind a ketten a sült pulykát ettük előbb, és utána a főtt pulykát, majd végül négy-öt rendes szelet marhahúst. A felnőttek mértékletesen talán csak az egyik fajta pulykahúst kóstolták meg, de arra kifejezetten emlékszem, hogy Watts bácsi a pulyka után marhát is evett. Utána vettünk még a szilvapudingból, a mince pie-ból és a trifle-ből is – ez utóbbiból én csak keveset, mert a bor ízét nem szerettem. Ezután jöttek a crackerek, a szőlő, a narancs, a kandírozott ringló és az aszalt szilva meg a befőttek. Végül még a délután során többmaréknyi csokoládét hoztunk az éléskamrából, amilyet csak akartunk. S hogy emlékeim szerint másnap volt-e gyomorrontásunk? Vagy epegörcsünk? Hát nem, karácsonykor sosem. Egyetlenegy epegörcsömre emlékszem: amikor egy szeptemberben zöld almát faltam. Pedig mindennap majszoltam ezeket az éretlen almákat, de akkor bizonyára egyszerre túl sokat.

Még egy esetre emlékszem, amikor hat- vagy hétévesen gombát ettem. Éjjel tizenegy tájban arra ébredtem, hogy nagyon fáj a hasam, és lerohantam a nappaliba, ahol a szüleim épp a vendégeikkel voltak. Teátrálisan bejelentettem az összegyűlteknek:

– Meg fogok halni! Gombamérgezésem van!

Mama gyorsan megnyugtatott, adott egy kanál ipekakuánát (ami akkoriban ott volt kéznél, minden gyógyszeres szekrényben), és meggyőzött róla, hogy most még nem fogok meghalni.

Egyszóval arra, hogy karácsonykor beteg lettem volna, nem emlékszem. És ez Nan Wattsra is igaz: ő is pont olyan erős gyomrú volt, mint én. Ha jobban meggondolom, akkoriban mindenkinek jó gyomra volt. Bizonyára akkor is éltek emberek gyomorpanaszokkal vagy gyomorfekéllyel, akiknek vigyázniuk kellett az evéssel, de én senkire sem emlékszem, aki csak halat és tejet fogyasztott volna. Hogy akkoriban kevésbé kifinomult világ volt, és mindenki mohón evett? Igen, de az a korszak mégis teli volt jókedvvel és élvezettel. Ha azt nézem, hogy gyerekkoromban mennyit ettem (mert mindig éhes voltam), nem is értem, hogy tudtam olyan sovány maradni – mint egy girhes csirke.

A karácsonyi délután kellemes semmittevése után – mármint a felnőtteknek jelentette ezt a délután, mert a fiatalok könyveket olvasgattak, ajándékokat nézegettek, csokoládét majszoltak és így tovább – következett a csodás uzsonna egy hatalmas, cukormázas karácsonyi tortával és egyéb nyalánkságokkal, és végül a hideg pulykasültből és forró mince pie-ból álló vacsora. Este kilenc körül odagyűltünk a karácsonyfa alá, amin újabb ajándékok lógtak. Micsoda nap volt az! Egész évben emlegettük, a következő karácsonyig.

(Sipos Katalin)

Jegyzetek

1Devonshire-tejszín avagy clotted cream: vízfürdőben vagy gőz fölött sűrített tejszín, kiskanállal lehet enni.

2Eredetileg húsos, manapság már sűrű, aszalt gyümölcsös töltelékű kicsi, kerek pite.

3Gyümölcs, piskóta, sűrű sodó és tejszínhab alkotta karácsonyi édesség, a piskótát rendszerint sherrybe vagy madeirába áztatják.

Tartalom

Bevezető: Karácsony Abney Hallban

A csokoládés doboz

Karácsonyi tragédia

Mr. Quin eljön

A bagdadi láda rejtélye

A lelkipásztor lánya

A plymouthi gyors

A pollensai probléma

Menedék

A vadászlak rejtélye

Világvége

Edward Robinson férfiassága

Karácsonyi kaland

Bibliográfia

A magyar kötetek, amelyekben a novellák megtalálhatók

Jegyzetek

A SOROZAT TOVÁBBI KÖTETEI

helikon.libricsoport.hu

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Noto Serif – Apache License 2.0
Poiret One – SIL Open Font License
Roboto – Apache License 2.0