Melissa Thorn

Szeress most!

Szerelem mindenek felett

„Mindazoknak, akik úgy gondolják,

nincs már remény…”

Elsö fejezet

KATE

MIVEL sok bonyodalmat keltettem magam körül az évek alatt, többek között egy viharos válást, amelyről teljes mértékig én tehettem, hisz megcsaltam Josht. Ha ez még nem lenne elég, be kellett zárjam pompás üzletemet is, mivel a félrelépésem híre után nem igazán akartak jönni az én kis esküvői ruha szalonomba, ruhákat próbálni. Hiszen ki venne olyan embertől ruhát a nagy napjára, aki nem tiszteli az utána lévő mindörökre esküt.

Így ismét itt vagyok, ahol felnőttem, ebben a kis városkában, ahol soha semmi nem történik, de még jó, hogy nem adtam el a szüleim házát, ahogyan Josh akarta. Igaz rá fér egy kis felújítás, de a mostani helyzetemnek tökéletesen megfelel. El akarok bújni a világ elől, hiszen mindenemet elvesztettem, amiért eddig megdolgoztam és ha ez még nem lenne elég, az én szuper autóm is oda lett, PT. Sokkal jobban fog hiányozni, mint a férjem. A házassági szerződés most már sokkal kecsegtetőbb volt számomra, de ki is volt, aki lebeszélt róla, természetesen Josh. Annyira rám telepedett a rózsaszín köd, mikor megismerkedtem vele, hogy nem láttam a fától az erdőt. A legjobban az az élete vonzott, amelybe engem is bevezetett és részese lehettem. Hiszen mindig arra vágytam, hogy legyen egy esküvői szalonom és hogy boldoggá tegyem a menyasszonyokat. Már kislányként is esküvő szervezőset játszottam a babáimmal, aminek mindig az örökké tartó szerelem lett a vége. Ezért is volt több tucat babám, mivel nem voltam hajlandó összeadni ugyanazokat a párokat vagy párt cserélve ugyanezt megvalósítani. Középiskolában elkezdtem menyasszonyi ruhákat tervezni és így megfogalmazódott bennem az álom munkám. Ez az álmom meg is valósult csak egy pillanat alatt szerte is foszlott.

- Olyan sok szép élmény köt ehhez a helyhez.

Tekintetem egy bezárt üzletre vándorolt, amelyre nagy betűkkel ki volt plakátozva, hogy ELADÓ! Igazából egy bár működött itt még sok évvel ezelőtt. Ha jól tudom a tulaj meghalt és nem volt ki átvegye a helyet. Pedig irgalmatlan nagy bulikat csaptunk itt annak idején a csajokkal. Mennyi tánc, pasizás, csókok és azok a csoda koktélok. Még most is érzem a számban az édeskés nedű ízét.

Oh, talán nem ártana, ha szólnék Bethnek és Stephnek, hogy visszatértem. Jó lenne egy kis csevegés, mivel már elég rég nem is beszéltünk. Kizártam őket az új életemből, hiszen annyit dolgoztam, hogy ki sem látszódtam belőle. Josh is mindig lekötötte a figyelmemet valamivel, így semmi időm nem maradt magamra és a barátaimra. Pedig ők lettek a családom, miután a szüleim meghaltak. Mindig csak halogattam, hogy felhívom őket, mindig akadt valami fontosabb. Talán az újra találkozástól most sokkal jobban félek, mint mikor haza költöztem, szinte csak egy bőrönddel.

Beth nagyon örült nekem, de Steph egy kicsit tartózkodott a találkozástól. Mikor felköltöztem a nagyvárosba, rögtön munkába is álltam és a csacsogós hívások megritkultak. Azt is gondolhatják, hogy elfelejtettem őket. Ami természetesen nem így volt, de nagyon sok dolgom lett, de ez még nem mentség arra, hogy mennyire hülye voltam, mindent felégettem magam mögött. Nem szabadott volna ennyire elvakultnak lennem, hiszen a csajok mindenben ott álltak mellettem. Ennek ellenére egyre ritkábban kerestem a társaságukat és mivel sokszor a telefont sem vettem fel nekik, így ők is egyre ritkábban próbáltak keresni, amit meg is értek. Annyira lekötött az új szalon nyitása és hogy jó feleség legyek, nem is igazán gondoltam bele, mit is veszíthetek.

Szerencsére nem kellett sokáig győzködnöm Stephet. Sőt nála ültünk össze. Az ő kifejezésével élve levakarhatatlan vagyok. Ami igaz is, legalább ötször hívtam fel elnézést kérve fél óra alatt. Az ötödiknél végre nem csapta rám a telefont.

- Látom, megint kitettél magadért Steph. Igazán nem kellett volna.

- Miért mondod ezt? Csak egy kis nasi, meg egy kis bor... Ez semmiség. – legyintett.

- Persze egy kis nasi, tele van az asztal és ennyi bortól jövőhétig nem kelünk fel.

- Régen voltak nálam vendégek, na. A gyerekek pedig nem iszogatnak bort. Legalább is még. Peter pedig nem szereti. – mondta Steph mosolyogva.

El is felejtettem, hogy Stephnek van két rosszcsont gyerkőce, a kis Nati és Rob. Mennyi idő eltelt, ahogy nézegetem a kandallópárkányon a képeket, nagyon sok mindenről lemaradtam. Milyen nagyok már, eltelt öt teljes év és Stephen nem is látszik. Most is olyan dögös, mint régen. Minden srác őt akarta, de ennek ellenére nem szállt el magától. Mikor Peter megkérte a kezét, azonnal igent mondott pedig még csak tizennyolc éves volt. Tudta, hogy mit szeretne az élettől, és ahogy most végig nézek ezeken a képeken, meg is valósította. Vidám arcok mosolyogtak rám minden képről.

- A gyerekek merre vannak?

- Elmentek Peterrel kikapcsolódni a hétvégén. Azt mondta, hogy jót tenne nekem egy kis lazulás a csajokkal, azt kell, mondjam, igaza van. Csak ne hiányoznának ennyire. Nem nagyon mozdulok ki nélkülük sehova. Mint ahogy látod családos anyuka lettem.

- Igen, azt látom, de azt mégsem felejtetted el, hogy milyen bort szeretek.

- Annyit ittál ilyet, hogy azt nem is lehetne elfelejteni. Meg a BB Muskotályt velünk is megszerettetted. Most jut eszembe, velünk... Hol van Beth?

- Nem tudom, már itt kellene lennie.

Pont, ahogy kimondtam a nevét, mögöttem ki is nyílt a bejárati ajtó és ott állt előttem Beth, nem is akárhogy, hatalmas pocakkal. Teljesen ledermedtem a látványtól és szóhoz sem jutottam megilletődöttségemben.

- Hali Beth! Neked vettem alma levet, hozom is. – Steph szaladt is a konyhába.

- Helló Kate! Mizujs veled? Csukd be a szád mert bele repül a légy! – miközben elment mellettem, megveregette a vállamat.

Én pedig ott álltam teljesen ledöbbenve, földbe gyökerezett a lábam is. Hiszen Beth soha nem szeretett volna gyereket, sőt ő volt az, aki mindenkinek elmondta, hogy egy gyerek teljesen tönkre teszi az életed és miután megszületik a kis poronty az összes pénzed is rá megy el. Úgy látom, hogy meggondolta magát, de nekem egy szót sem szólt erről, ezek szerint eltitkolta előlem, bár mondjuk az nem volt nehéz, hiszen már vagy egy éve meg sem kérdeztem, hogy mi van vele. De egy ekkora döntést meghozni nem lehetett egyszerű, velem is beszélhetett volna róla, de meg sem próbálta. Emiatt kicsit dühös lettem és vissza is tért a hangom.

- Csak ennyi? Hogy „Helló Kate!”? Azt hiszem valamit elfelejtettél említeni. – vontam kérdőre, mérges tekintettel.

- Igen, azt mondod? Nem te voltál, aki nagyvárosi életet akart élni az isteni pasijával? Közben pedig mindent maga mögött hagyni? Azt hiszem sikerült Kate. Nem úgy gondolod?

Olyan hangnemben tette fel nekem ezeket a kérdéseket, mint évekkel ezelőtt, ha igazán haragudott rám. Ekkor értettem meg, hogy mit is hagytam itt, és hogy kikkel nem foglalkoztam úgy, ahogyan kellett volna. Itt vannak ketten is, akik teljesen elfogadnak annak ellenére is, hogy megcsaltam a férjemet. Nem úgy, mint a nagyvárosi barátaim, akik persze egyből hátat fordítottak, mikor híre ment a dolognak. Nem is igazán az én barátaim voltak csak azt hittem, mivel velük voltunk minden héten, de mind Josh mellé álltak, mikor beadta a válókeresetet. Ott maradtam egyedül, mint a kisujjam. Az exférjem soha meg sem próbálta megismerni a barátaimat és annyi munkám lett a vállalkozásommal, hogy nem is ötlött fel soha, hogy hazalátogassak és együtt legyek a csajokkal. Minden energiámat, abba a férfibe vetettem, aki miatt el is hagytam az otthonomat, az ismert környezetet. Tessék, most hol is tartok? Kezdhetek mindent a nulláról. Először is vissza kell nyernem a csajok bizalmát, a többi majd jön magától.

- Igazatok van, teljes mértékig. Nagyon sajnálom, hogy nem hívtalak titeket, pedig ti vagytok... a családom. Ha mondhatom még így. – lebiggyesztettem az ajkam és hatalmas kutyaszemeket meresztettem rájuk.

- Atyaságos ég... Kate elnézést kér? Na ezt is megéltük. – mondta nagy hangosan, vigyorogva Beth.

- Mit gondolsz Beth, megbocsátsunk?

- Szerintem elég nagy pofon volt neki, hogy azzal a pasival kellett élnie öt évig. – óriási hahota – Na, meg persze az is, hogy nem tudott a terhességemről. Szerintem ennyi csapás elég lesz. Gyere ide és öleld meg a hatalmas pocakomat, te nő.

Innentől sokkal lazábban ment a beszélgetés, jól megölelgettem őket, majd az asztal köré ülve pletykálgatni kezdtünk, mint régen. Persze a bor is fogyott rendesen és a szesz miatt a nyelvünk is hamar megeredt. Bethnek, természetesen alkohol sem kellett.

- Ki is volt az a pasi, akivel megcsaltad azt az idióta férjedet?

- Bele a közepébe. – soha nem kertelt - De miért is idióta?

- Csak az lehet, ha neked egy másik férfi kellett, hogy kielégítsd vágyaidat.

- Ki mondta, hogy… férfi volt?

Ezen kijelentésem hallatán Steph félre is nyelte a bort és hangos köhögésben tört ki. Beth megveregette a hátát, de le sem vette rólam a csodálkozó szemeit. Majd mikor már Steph szóhoz tudott jutni, kimondta, amit éppen gondolt. Nem is vártam más tőle.

- Jól van, megmaradok, azt hiszem. Kate? Mit tanultál te a nagyvárosban? Én úgy tudtam, hogy nem a lányokat szereted a lábaid között tudni.

- Nem is, de megismerkedtem valakivel a szalonomban, éppen esküvői ruhákat próbált és segítettem neki. Valahogy csókolózásba keveredtünk és akkor nyitott ránk a segédem. Persze, nem bírta tartani a száját, így mindenki is tudta másnap, hogy mi történt.

- Szóval, ha jó értem csak egy csók volt? Ennyi? Én azt hittem, hogy legalább több hétig kufircoltál valakivel és azután lettél ennyire elítélve. Nem minta én azért is elítéltelek volna, de ez… semmi.

- A kedves ex férjem nem így gondolta. El is vette mindenemet, hűtlenségre hivatkozva. Még csak védekezni sem bírtam, hiszen lebuktam.

- Lebuktál? Ez akár megrendezve is lehetett. Erre nem gondoltál? – vetette fel Steph.

- Ki tett volna ilyet?

- Mondjuk az idióta ex férjed? Aki ezek szerint nem is lenne annyira idióta.

- Nem tudom lányok, lehet benne valami.

- Akkor utána fogunk járni. – Beth nagyon elszántnak tűnt. – Valamit még el kell, áruljak neked, amíg te felénk sem néztél, befejeztem az egyetemet és ügyvéd lettem, szóval…