A manipuláció tudománya

Kivaghy Krisztián

BBS-INFO, 2003.

Szerkesztette: Kivaghy Krisztián

Minden jog fenntartva! A könyv vagy annak oldalainak másolása, sokszorosítása csak a kiadó írásbeli hozzájárulásával történhet.

A könyv nagyobb mennyiségben megrendelhető a kiadónál: BBS-INFO Kiadó, 1630 Bp. Pf. 21. Tel.: 407-17-07

Papírkönyv ISBN 963 86288 8 X

E-book ISBN 978-963-9425-91-0

Kiadja a BBS-INFO Kft.
1630 Budapest, Pf. 21.

E könyvben leírtak nem más, mint kitaláció. A valósággal való hasonlóság csupán a véletlen műve.

1. Bevezetés

Tisztelt tanuló ifjúság, ez a tankönyv, és tantárgy még öt évvel ezelőtt nem létezett. A politikai manipuláció bár létezett, de szégyellni, és titkolni való tudománynak tartották, így nem lehetett közismert és oktatott. Elsősorban J. D. Covac a zseniális gondolkodó érdeme, hogy napjainkra a politikai manipuláció megszabadult a negatív előítélettől és végre nyíltan szabadon beszélhetünk róla, sőt oktatásával elősegítjük fiataljaink szellemi fejlődését.

J. D. Covac dolgozta ki a nyílt manipuláció elméletét, melyben rávilágított, hogy a manipuláció szükséges és kikerülhetetlen, ezért ugyanolyan nyíltan kell kezelni, mint bármely más társadalomtudományt. A politikai manipuláció-tudományának korunkban felgyorsult fantasztikus fejlődése cáfolja azon kétkedőket, akik jelenlegi demokratikus gazdasági-társadalmi rendszerünket, valamint azt igazoló társadalomtudományunkat fejlődésre képtelennek tartják. Íme az új tudomány, amelyik perspektívát ad társadalmunknak és megújítja a társadalomtudományunkat. Fejlődésünk azon szakaszába léptünk mikor leomlanak a tabutémák, világunk nemcsak szabad, de őszinte is. Tankönyvünk utolsó negyedében visszatérünk J. D. Covac munkásságára és a nyílt manipulációra, de most ismételjük át, amit a manipulációról középfokon tudni kell.

2. A manipuláció-tudomány alapfogalmai

A politikai manipulációt két nagy részre oszthatjuk. Egyrészt van az állandó folyamatos, permanens manipuláció, amelyik célja és feladata elsősorban a társadalmi-gazdasági rendszer elfogadtatása. Másrészt van az akciószerű manipuláció, amely célja és feladata egy nagyobb intézkedéscsomag, törvénycsomag, szövetségkötés, háború, külpolitikai, belpolitikai stratégia, pénzügyi manőver stb. elfogadtatása – tehát egy politikai (szellemi) termék elfogadtatása. Másképpen: a vezető elit népszerűtlen döntésének, véleményének elfogadtatása a politikai manipuláció célja és feladata.

A társadalmi-gazdasági rendszer elfogadtatása és az akciószerű manipuláció összefügg, mert sokkal könnyebb egy akciót elfogadtatni, amennyiben a rendszer is elfogadott. E tankönyvben elsősorban az akciószerű manipulációról lesz szó – a rendszer elfogadtatásáról harmadik osztályban fogtok tanulni.

A politikai manipuláció három tényezőből áll – a manipulálóból, azaz a vezető csoportból – a manipuláció tárgyából, azaz a politikai termékből – és a manipuláltakból, amit a tudomány két részre oszt: a szélesebb vezetőrétegre és az ismeretlen tömegekre, más néven, a népre. A szélesebb vezetőréteg fogalmával első osztályban ismerkedtünk meg, kérlek titeket, ismételjétek át ezeket az ismereteket. Röviden emlékezve: többek közt, az eliten kívüli politikusok, a médiavezetők, ismert közszereplők, ismert nyilatkozó szakértők, intézményvezetők, akik szélesebb vezetőrétegbe tartoznak.

Sikertelennek nevezhető a manipuláció amennyiben a manipuláció tárgyát a manipuláltak megtagadják, egyértelműen elutasítják, nem hajtják végre.

A politikai manipuláció alapeszközei (módszerei) a következők.

1. Egyoldalú beállítás, mikor az adott politikai terméket, közügyet egyoldalúan tálalják, elemzik. Nem teljes hazugságról, hamisításról van szó – ez az otromba manipulációra jellemző.

2. Tabu téma (eltussolás, elkenés, részleges elhallgatás), azaz olyan politikai termék, közügy, amellyel jelentőségénél jóval kisebb mértékben foglalkoznak, elemeznek. Természetesen nem teljes elhallgatásról van szó – ez az otromba manipulációra jellemző.

3. Elterelő manőver. Célja, hogy az adott politikai termék, közügy fontosságáról elterelje a figyelmet. Az elterelő manőver általában egy fordított tabu téma, vagyis egy viszonylag jelentéktelen ügy felpumpálása, a közfigyelem központjába tartása. A felpumpálás nemcsak a figyelemelterelésre alkalmas. Mindenféle figyelemfelkeltés, reklám, sztárolás alapja a felpumpálás, közfigyelem maximális felkeltése.

4. Zavarosság. Célja a tisztánlátás elhomályosítása, a bizonytalanság fokozása.

5. Feszültségoldás. A sikeres manipuláció lényeges eleme a megfelelő feszültségoldás. A permanens feszültségoldás elemei, mint: szólásszabadság, újságírói szabadság, kisebb tüntetések, sztrájkok lehetősége, szabad tréfálkozás, hatalmi csatározások stb., a polgári rendszer termékei. A tudatos és akciószerű feszültségoldás azonban már a tudományos manipuláció érdeme.

Az alapeszközök persze összefüggnek, kiegészítik egymást. Ezek a rendszer elfogadásnak – mind az akciószerű manipulációnak – az alapeszközei.

Természetesen az alapeszközök további módszerekre bonthatók, (mint például: ellenségkép, ismételgetés, a probléma érintése, a nép megosztása, látszatintézkedés stb.), és ezek az alcsoportok tagolódnak a sok ezer konkrét manipulációra. A manipuláció lényege éppen a variációk hatalmas számában rejlik. Hasonlattal élve: a rejtvényfejtő attól még nem találja ki a rejtvényt, hogy tudja milyen rejtvénytípusok, vannak.

A manipulációt a következőképp is kategorizálhatjuk:

- világközpontilag irányított, világ-kiterjedésű manipuláció.

- világközpontilag irányított, helyi (országos) manipuláció.

- országos, központilag irányított, országos, vagy helyi manipuláció.

- spontán, szenzációkeltés célzatú, médiagerjesztett, világ manipuláció.

- spontán, médiagerjesztett, országos, vagy helyi manipuláció.

- spontán helyi vezetők által gerjesztett, helyi manipuláció.

- spontán, helyi intézmény által gerjesztett, helyi manipuláció.

Az egyéni, kisközösségi, üzleti és egyéb manipulációk elemzése nem tartozik e tananyag keretébe.

3. A manipuláció rövid története

Az őskori, ókori társadalmakban egyszerű manipulációs eszközöket használtak a vezetők, vezető csoportok. Például elhitették, hogy az uralkodót az Isten nevezte ki, vagy ő maga az Isten. Ehhez a manipulációhoz ritkábban egy vallást, ideológiát gyártottak, általában azonban csak meglovagolták, ráépültek a meglevő vallásra. Itt jegyeznénk meg: a manipuláció tudományát nem érdekli a manipuláló hite, csak a manipuláltak, hitét, elfogadását vizsgálja. Folytatva: a nép – beleértve a szélesebben vett vezetést – azonban felvilágosodott, és az egyszerű manipulációs módszerek bukásra ítéltettek, nem fogadták el az uralkodó, isteni eredetét. Ezután elmaradt az uralkodó isteni eredetének hite, de a vallásra, az ideológiára épülő manipuláció megmaradt. A vallásra, ideológiára támaszkodó manipuláció egészen napjainkig fennmaradt, de más módszerek fokozatosan kiszorítják, jelentősége elhalványul. Idővel viszont, a fejlett államokban az emberek többsége – tovább művelődvén – az ideológiára épülő manipulációkban is el kezdett kételkedni. Így a manipuláció szükségszerűen eljutott a direkt, rejtvényes megoldásokhoz. Úgy is fogalmazhatunk: a nép értelmének elismerése, tisztelete fejeződik ki, a direkt trükkös manipuláció kialakításában. Más történelmi tendenciák is megfigyelhetők. Igen lényeges, hogy a manipulálók és a korai manipuláló-tudósok rájöttek hogy az erőszak, a kényszer nem nevezhető manipulációnak. Az erőszak, a kényszer nem humánus és nem hatékony ezért e helyett az igazi, azaz a verbális-mentális manipulációt kell előnybe részesíteni. Verbális, mert az elfogadtatás elsősorban a nyelvi közlésre alapul, és mentális, mert elsősorban az érzelmekre akar hatni. Továbbá ráébredtek a feszültség-levezetés fontosságára illetve arra, hogy a manipuláció sikere érdekében szükség van bizonyos arányú kétkedésre és ellenzésre. A manipuláció fejlődése során az egyszerű, otromba módszerektől, eszközöktől eljutott a kifinomult módszerekig, eszközökig. Természetesen a fejlődés nem volt zökkenőmentes. A kommunista rendszerben újra az otromba módszereket alkalmazták. Találóan jegyezte meg F. A. Smith a kiváló manipuláció-tudós: „A kommunista rendszer otrombaságát éppen a manipuláció otrombasága bizonyítja”.

A politikai manipuláció tudományának fejlődését azonban nem lehetett megállítani. A fejlődés szükségszerűen megérkezett a tudományos manipuláció szakaszába, azaz kialakult a manipuláció-tudomány. Ugyanakkor az otromba manipuláció átalakult, és fokozatosan kialakult a kifinomult manipuláció.

4. A tudományos manipuláció kialakulása

A tudományos manipulációt az 1970-es évektől számítjuk. Ekkor alakultak meg az első komolyabb manipulációs-központok, stábok – az első viszonylag kezdetleges – pénzügyi világszervezet alá rendelve – majd a második, már komolyabb, az USE elnöke alá rendelve. A manipulációs-központok rendkívül jól együttműködtek, összedolgoztak, és dinamikusan fejlődtek. Természetesen akkor még nem manipulációs központnak, hanem – informatikai, ill. tájékoztatási központnak nevezték azokat.

Tévedés lenne azt gondolni, hogy a tudományos manipuláció a közvetlen manipulációra épül. A manipulációs központok elsősorban az elméleteket, módszereket dolgozzák ki, másodsorban koordinálják a folyamatokat, és munkájuk csak igen elenyésző része a közvetlen manipuláció. A tudományos manipuláció kialakulásában igen nagy szerepe volt, van a marketing tudománynak, amelyik szintén az 1970-es években lett tudomány. A marketing tudomány és a manipuláció tudománya rokon tudományok.

A 2003-as évtől pontosabban az ikari háborútól beszélünk tudományos kombinatív manipulációról.

A 2012-es év a manipuláció fejlődésének újabb állomása, innen számítjuk a nyílt manipuláció korszakát.

5. A tudományos politikai manipuláció mechanizmusa

Jobban megértjük a manipuláció mechanizmusát, ha megvizsgáljuk, hogy terjed a divat. A vezető divatcégek, pontosabban azok vezetői – valószínűleg a legfrekventáltabb olasz, francia, angol, amerikai cégek – elhatározzák, hogy divatváltásra van szükség. A divattervező szakemberek kidolgozzák azokat a modelleket, amelyek várhatóan sikeresek lesznek. A vezető divatcégek együttműködve, kiválasztják azt a modellt, amelyiket az új divatnak szánják, ezután beindul a központi reklámgépezet. A reklámgépezet legfontosabb eleme a média, a tömegtájékoztatás. A másik lényeges elem a közvetlen terjesztés. A vezető gyártók elkezdik gyártani, a vezető kereskedelmi cégek elkezdik terjeszteni az új modellt. A divatot diktáló embereken megjelenik az új modell. Előzőek, a folyamat kezdete, melynek irányítása a manipulációs központ feladatköre. Ezután folyamat igen lényeges része következik: a viszonylag jelentéktelenebb, de mennyiségileg nagy számú gyártó, kereskedő bekapcsolódik az akcióba. Gyorsan reagálnak, mert várják – mivel érdekük a divatváltozás – az új modell megjelenését, és az új modellt azonnal elkezdik gyártani terjeszteni. Ez a középréteg (szélesebb vezetés) nem utasításra, kényszerből cselekszik, hanem a manipulációs központ akaratát automatikusan érzékeli, megfelelően átalakítja (kiszereli) és továbbítja. Nevezzük ezt az automatikus folyamatot – érzékelés, megfelelő átalakítás, továbbítás – egyszóval adaptációnak.

Tudják hová, mire, kikre kell figyelni, hol van a manipulációs központ és annak termékét, véleményét kritika nélkül elfogadják és terjesztik.

A harmadik, vagyis végső fázis, a nép bekapcsolódása a divat terjedésébe. Szerencsére a fejlett országok lakossága igen fejlett manipulálhatósággal rendelkezik, ezért nem kétséges, hogy a kiválasztott divat elterjed.

A végső szakaszban már a központ és a szélesebb vett vezetés nélkül is terjed a divat. Az emberek egymást befolyásolják és teljesen automatikus, öngerjesztésű folyamat alakul ki.

A politikai manipuláció folyamata lényegében megegyezik – végeredményben itt is el kell adni valamit – a kereskedelmi folyamattal, azzal kiegészítve, hogy azért ez jóval bonyolultabb feladat. A divat, eltekintve a kezdeti irányított szakasztól automatikusan terjed, a politikai manipulációban, viszont szükség van a közvetett, illetve közvetlen utasításra is. A különbség abból ered, hogy a politikai manipuláció általában több, kevesebb ellenérzést vált ki.

A politikai manipuláció folyamatának felosztása tehát:

1. A manipulációs központ munkája.

2. Terjedés automata adaptációval 78,2% arányban

3. Terjesztés közvetlen módszerekkel, elsősorban baráti tanácsadással 18,6% arányban.

4. Közvetlen intézkedés 3,2% arányban.

A manipulációs központnak (elit vezetésnek) tehát, a manipuláció tárgyát el kell fogadtatni a szélesebb vezetőréteggel, másrészt el kell fogadtatni a néppel – közvetlenül – vagy a szélesebb vezetés közreműködése által.