Philip Delves Broughton

Hogyan gondolkodjunk
vállalkozóként?

részlet

A fordítás alapja:
Philip Delves Broughton: How to think like an entrepreneur
First published in 2016 by Macmillan, an imprint of Pan Macmillan, a division Macmillan Publishers International Limited

Copyright © The School of Life 2016
The right of Philip Delves Broughton to be identified as the author of this work has been asserted by him in accordance with the Copyright, Designs and Patents Act 1988.

Fordította: © Pétersz Tamás, 2021

Szerkesztette: Sebes Katalin
Borítóterv: Marcia Mihotich
A borítóadaptációt készítette: Sólyom Melinda

HVG Könyvek
Kiadóvezető: Budaházy Árpád
Felelős szerkesztő: Krausz Veronika

ISBN 978 963 565 156 6

Minden jog fenntartva. Jelen könyvet vagy annak részleteit tilos reprodukálni, adatrendszerben tárolni, bármely formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti úton vagy más módon – a kiadó engedélye nélkül közölni.

Kiadja a HVG Kiadó Zrt., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.
Budapest, 2021

Felelős kiadó: Szauer Péter
www.hvgkonyvek.hu

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Bevezetés

1.

A legtöbb új vállalkozás és a legtöbb vállalkozó kudarcot vall. Még ha valakinek sikerül is, alaposan megszenvedi a dolgot. Az a bátor, jókedvű fickó, akinek támad egy ötlete, és elhatározza, hogy piacra viszi, előbb-utóbb beleőszül a tapasztalatba, a verseny kíméletlenségébe, a befektetők lekezelő bizalmatlanságába és az alkalmazottak árulásaiba.

Paul Graham, a Szilícium-völgy egyik legsikeresebb vállalkozói inkubátorprogramjának, az Y Combinatornak alapítója szerint a legtöbb kezdő vállalkozás kudarcának az az oka, hogy elveszítik a hitüket. Újabb befektető utasítja el őket. Újabb ügyfél veszíti el az érdeklődését. A szőröző banki ügyintézők ismét visszadobnak egy csekket. Ha a vállalati szellem elég ép, az ilyen nehézségek egyenként kezelhetők, ha azonban megroppan, vele együtt a remény is szertefoszlik. „Az, akinek valahogy sikerül életben maradnia – fogalmaz Graham –, meggazdagszik.”1

Ma mégis jobban istenítjük a vállalkozói létet, és jobban vágyunk rá, mint valaha. Az inkubátorok és acceleratorok Palo Altótól Brooklynig, Kelet-Londontól Berlinig csak úgy hemzsegnek az ambiciózus vállalkozóktól, akik mind abban bíznak, hogy sikerül talpon maradniuk. Az év minden hetére jut egy konferencia, ahol drága Adidas sportcipőben és menő farmerban a színpadra robbanó sikeres vállalkozók a kudarcból és a szorult helyzetből való gyors kilábalás fontosságát ecsetelik. Ha azt nézzük, hogy Sir Richard Branson hány előadást tart rajongó vállalkozóknak, valóságos csoda, hogy egyáltalán jut ideje a cégei vezetésére.

Daniel Kahneman pszichológus erre azt mondaná, hogy a startuphub-, a startupközösség-jelenség, vagyis a londoni Hoxton tér vagy a Palo Altó-i Egyetem sugárút zsúfolt kávézói a WYSIATI: What You See Is All There Is (Azt kapod, amit látsz)2 vakfoltját idézik elő. Ha ugyanis csupa olyan ember vesz körül, akik mind ugyanazt csinálják, amit mi (néhányan sikeresen, de mindannyian jó adag fontoskodással), akkor hajlamosak vagyunk nem tudomást venni a ránk váró kockázatokról. Valósággal beleszédülünk a dollármilliárdos „kilépésekről”, vagyis a techóriások felvásárlásairól szóló történetekbe, és mielőtt észbe kapnánk, már nem is aggaszt, hogy drága hitelkártyával vesszük a drága kávét egy olyan megbeszéléshez, amely talán nem is vezet sehová. A kockázatvállalásról és a jólétről, a csendes beletörődés elkerüléséről és a vállalkozói kaland vállalásáról szóló TED-előadások a tudatlanság fertőző vírusai.

Kahneman szerint:

A túlzott optimizmust támogató érzelmi, kognitív és szociális tényezők keveréke olyan mámorító koktél, amely olykor arra indítja az embereket, hogy olyan kockázatokat is felvállaljanak, amelyeket az esélyek ismeretében elkerülnének. Nincs bizonyítékunk arra, hogy gazdasági téren a kockázatot vállalók kifejezetten szeretnének nagy tétekben kockáztatni – egyszerűen csak kevésbé vannak tudatában a kockázatnak, mint a félénkebb emberek.3

A vállalkozók optimizmusa, mint mondja, „elterjedt, makacs és költséges”.4

Ha volna egy csöpp őszinteség is azokban, akik a vállalkozást tanítják és reklámozzák, letépnék az irodájuk faláról a lelkesítő idézeteket, és olyan emberek képét akasztanák ki helyettük, akik leforrázva állnak a bankautomata előtt. Pólókat osztogatnának a következő szlogennel: „Fejlesztettél egy ételfutár-alkalmazást, hogy megváltoztasd a világot – és ez a tetves kilakoltatási végzés lett a jutalmad.” Ez ugyanis sokkal inkább tükrözné a vállalkozói kockázatvállalás valódi nagyságát.

Ám nem teszik, mivel ezen a téren komoly ellenerők dolgoznak. A vállalkozás ugyanis igen fontos lélektani szükségletet elégíthet ki. Sikeres vállalkozónak lenni bármilyen gazdasági környezetben hősies teljesítménynek számít, különösen az élénk versenyre épülő piacgazdaságban. Ha valaki a maga erejéből lesz milliárdos, talpnyalók egész hadára, előkelő vacsorameghívásokra, díszdoktori címekre és hollywoodi életrajzi filmekre számíthat.

A kelet-londoni startupvilág optimizmusát a grillpartik táplálják

A vállalkozás kiutat jelent az alkalmazotti világból: a mások által irányított feladat- és jutalomelosztási rendszerből átléphetünk abba, amit magunk irányítunk. Itt mi határozhatjuk meg, hogyan és min dolgozzunk, és hogyan osztozzunk a munka jutalmán. Ha öltöny helyett szívesebben hordunk atlétát, fenébe kívánjuk az értekezleteket, és inkább a strandról, Skype-on keresztül intézzük az ügyeket, megtehetjük – persze csak ha a befektetőink és alkalmazottjaink továbbra is hisznek benne, hogy felvirágoztatjuk az üzletet. Ha pedig egy hétvégi hajnalon mégis kirángatnak az ágyból, vagy péntek éjjel az utolsó járattal repülünk hazafelé, legalább tudjuk, hogy magunkért tesszük, nem valaki más szeszélyéből.

A vállalkozás azonban annak a még nagyobb élvezetnek a lehetőségét is megcsillantja, hogy olyan munkát végezhetünk, amit mások alkalmazottjaként nem. Újíthatunk, szembeszállhatunk a bevett szokásokkal, és kibontakoztathatjuk a képességeinket.

Ha kutatóorvosként tudjuk, hogy egy új gyógyszer emberek ezrein segíthet, de üzletileg nem éri meg a gyógyszergyártó cégnek, ahol dolgozunk, a vállalkozás jelentheti a megoldást. Ha séfként húzzuk az igát valahol, de olyan fogások elkészítésére vágyunk, amelyek egyelőre csak a képzeletünkben léteznek, az álmunkat befektetők keresésével és saját éttermünk megnyitásával válthatjuk valóra. Ha fiatal zenészként minél nagyobb nyilvánosságot szeretnénk elérni, készíthetünk lemezt, és magunk terjeszthetjük. Ha ambiciózus politikusként, mondjuk afroamerikaiként még csak két évet töltöttünk a szenátusban, de úgy hisszük, jó eséllyel juthatnánk be a Fehér Házba, a sikeres kampány levezényléséhez is vállalkozói gondolkodásmódra lesz szükségünk.

A vállalkozás igen hatásos módszer arra, hogy életünket céljaink beteljesítésének szolgálatába állítsuk, és ez a fantasztikus lehetőség általában rózsaszínben láttatja a kockázatokat. Az üzleti életet gyakran tévesen tekintjük észszerű folyamatok láncolatának. A vállalkozásban az érzelmek a megfelelő helyre kerülnek.

Mielőtt belevetnénk magunkat a mély vízbe, hadd egészítsem ki még valamivel a vállalkozói gondolkodásmódról alkotott képünket. Daniel Kahneman amikor azt írta, hogy az optimizmus veszélyes dolog a vállalkozók számára, hozzátette: akkor a legveszélyesebb, amikor a vállalkozás beindításáról kell dönteni. Ha már beindult, az optimisták általában jobban teljesítenek a pesszimistáknál: „A sikerbe vetett hitük olyan pozitív hangulatot teremt, amelynek segítségével erőforrásokat szereznek másoktól, javítják alkalmazottjaik hangulatát és növelik az érvényesülés esélyeit. Amikor cselekedni kell, az optimizmus jól jöhet – még akkor is, ha enyhén téves elképzeléseken alapul.”5

Egy régi barátom néhány évvel ezelőtt több millió dolláros kockázatitőke-befektetést kapott az új vállalkozásához, amely csak alig néhány hete működött. Szinte kikészült az izgalomtól és az aggodalomtól. Ahogy egy este vacsora után ott ültünk az autójában, izgett-mozgott, ujjai a kormányon doboltak, a gondolatai egészen máshol jártak. Maga elé tartotta a tenyerét, rámutatott, és izgatottan azt suttogta: „Úgy érzem, mintha egy kis sárkányt tartanék a kezemben. Csak arra kell figyelnem, nehogy elszúrjam.”

Vállalkozóként gondolkodni azt jelenti, hogy az optimizmus és az elkeseredés között haladunk egy rögös ösvényen. Az optimizmust az önmegvalósítás lehetőségének izgalma váltja ki, hogy sikeres céget indíthatunk és irányíthatunk; a kétségbeesést az ezzel járó nehézségek és az úton heverő holttestek idézik elő. Sokan szeretnének elindulni ezen az ösvényen; nekik szánjuk ezt a könyvet útmutatóul.

2.

A vállalkozás legszélesebb körben elfogadott modern meghatározását Howard Stevenson, a Harvard Üzleti Karának professzora alkotta meg. Definíciója szerint „a vállalkozás a lehetőségek keresése, tekintet nélkül a jelen pillanatban rendelkezésünkre álló erőforrásokra”. Ennek a meghatározásnak a vonzereje éppannyira abban rejlik, ami kimaradt belőle, mint ami benne foglaltatik. Nem használja például a „kockázat” szót, mert Stevenson úgy vélte, a legtöbb vállalkozó nem tartja magát kockázatfüggőnek. Hajlandók vállalni a gyakran nehéz céljaik eléréséhez szükséges rizikót, az értelmetlen kockázattól azonban irtóznak. Gustave Flaubert arra intett, hogy a művész élete legyen „szabályos és rendezett, mint egy polgáré, hogy a munkájában vad és eredeti lehessen”.6 Ezt a tanácsot akár a vállalkozóknak is adhatta volna.

Stevenson definíciója ezenkívül nem korlátozza a vállalkozás gyakorlását azokra, akik saját céget alapítanak és vezetnek, mert úgy véli, ahhoz, hogy vállalkozóként viselkedjünk, nincs feltétlenül szükség cégre. Az a nagyvállalati menedzser, aki újszerű módszert talál arra, hogy egy új termék kifejlesztésére másokat mozgósítson és megszervezzen, Stevenson meghatározása szerint bizonyos értelemben vállalkozói szellemben cselekszik, hiszen új lehetőségeket keres, tekintet nélkül arra, hogy jelen pillanatban milyen erőforrások állnak rendelkezésére. Az a művész, aki korábban ki nem próbált média- és együttműködési megoldásokkal kísérletezik, ugyanezt teszi. A vállalkozó olyasvalaki, aki soha nem érzi úgy, hogy elakadt, csak mert pillanatnyilag nincs a birtokában az, amire egy adott álom vagy lehetőség megvalósításához szüksége van. A vállalkozó mindig megtalálja a módját, hogy ellenálljon a modern élet tálcán kínált könnyű megoldásainak, és a saját útját járja.

Amikor Barack Obama fontolóra vette, hogy elindul a 2008-as elnökválasztáson, a szükséges erőforrásoknak csak a nagyon kis része állt rendelkezésére, csupán az egyre sokasodó pozitív előjelekre támaszkodhatott. Vakmerő remények (The Audacity of Hope)7 című könyvének promóciós körútján mindenütt izgatott tömeg várta. A Demokrata Párt veterán politikusai is meghallgatták a beszédeit, elismerően bólogattak, és Bobby Kennedyhez hasonlították.8 Obama attól a pillanattól fogva vezéregyéniségnek érezte magát, hogy megkezdte tanulmányait a Harvard Jogi Karán, és azt tapasztalta, hogy a leendő politikai eliten belül is képes betölteni ezt a szerepet. A tanácsadói biztatták, hogy készüljön fel, hátha a csillagok kedvező együttállása hozzásegíti a győzelemhez. Megunta, hogy egyszerű szenátor legyen, unta a törvénygyártás „favágó” munkáját, és úgy képzelte, hogy sokkal hatékonyabban teljesíthetne a végrehajtó hatalom csúcsán. A gazdag demokraták támogatásának megszerzésében olyan ügyesnek bizonyult, hogy ráragadt a „Pénz” becenév. Vállalkozói elméje teljes fordulatszámon pörgött.

Egyesek intették, hogy még túl korai, hiszen csak két éve jutott be a szenátusba, mások viszont arra figyelmeztették, hogy amilyen gyorsan jönnek, olyan gyorsan szerte is foszlanak az elnöki esélyek, bolond lenne, ha nem ragadná meg őket. Fiatal volt, és nem számított elkötelezett pártkatonának, de nem volt tapasztalata, és nem tudhatta maga mögött a Demokrata Párt magjának támogatását. Egyelőre „szexi” jelenségnek számított, de vajon képes lesz-e megbirkózni a választási kampányban elkerülhetetlen kritikákkal? Aztán ott volt még a származása. A felesége, Michelle nagyon aggódott, milyen hatással lesz ez az egész a családra, a két kislányukra. Néhány nappal azelőtt, hogy bejelentette a jelöltségét, későbbi kampánymenedzsere, David Axelrod azt mondta neki: „Úgy vélem, megvan benned az ambíció, de hiányzik az a patológiás hajtóerő, ami a győzelemhez szükséges”.9

A karácsony azzal telt, hogy a család megvitatta a döntést, majd Obama felhívta a tanácsadóit, és közölte velük: benne van, elindul. Mint valami jó vállalkozó, lecsapott a lehetőségre, mérlegelte az esélyeit, és listákat készített. Elhatározása nem üzleti értelemben volt vállalkozói döntés, de megfelelt Stevenson követelményeinek. Abban a pillanatban ugyanis, amikor eldöntötte, hogy él a Fehér Ház kínálta lehetőséggel, kevés erőforrással rendelkezett, ő azonban bízott benne, hogy képes lesz megszerezni azt, ami szükséges.

Ennek a könyvnek nem az a célja, hogy segítsen egyezkedni a befektetővel vagy egy új vállalkozás kezdőtőkéjét megbecsülni. Arra sem kínál taktikát, hogyan nyomhatunk keresztül egy új projektet a vállalati bürokrácia szintjein. Azt azonban leírja, hogyan gondolkodjunk, amikor először is eldöntjük, legyünk-e vállalkozók, majd amikor kitaláljuk, milyen ötleteket célozzunk meg, és hogyan éljük túl az elkerülhetetlen kihívásokat.

Egy politikai vállalkozó, amint az éppen rendelkezésére álló erőforrásokat mérlegeli

3.

A közgazdászok félszeg lények, nem szívesen lépnek ki a matematika szigorú korlátai közül. Nem így az amerikai Edmund Phelps, aki 2006-ban elnyerte a közgazdasági Nobel-díjat. Ő hisz abban, hogy szoros összefüggés áll fenn az egészséges, bővülő gazdaság és az egyéni kibontakozás szabadságát biztosító társadalom között. Phelps megvizsgálta a modern történelem legdinamikusabb gazdaságait, az 1820-as évek Nagy-Britanniáját, az 1920-as évek Franciaországát, illetve az 1960-as évek Amerikáját, és a következőt állapította meg:

Ha a modern gazdaságokat meg akarjuk érteni, egy modern elképzeléssel kell kezdenünk: a kreativitásból születő eredeti ötletek az egyes személyek egyéni ismeretein, információin és képzeletén alapulnak. A modern gazdaságokat nagyrészt névtelen vállalkozók – ötletgazdag emberek, üzletemberek, kereskedők és úttörő végfelhasználók – egész sorának új gondolatai vitték előre.10

A társadalmakat az említett gazdasági dinamizmus időszakaiban nemcsak gazdasági, de társadalmi értelemben is modernnek tekinthetjük. Előítéleteket vetkőztek le, bővítették a társadalmi szabadságokat, és a korábbinál többen vehettek részt a politikai, gazdasági és kulturális életben. Minél többen vannak egy társadalomban, akik boldogok, hogy oda tartozhatnak, s akiket arra ösztönöznek, hogy önmaguk legyenek és gyarapodjanak, az adott társadalom gazdasága is annál dinamikusabb lesz. Ez persze nyugtalaníthatja a régi rend híveit. Ezek gyakran élnek azzal a kifogással, hogy fenn kell tartani a társadalmi rendet, és erre hivatkozva igyekeznek ellenállni a – Phelps szavaival – „mindent a feje tetejére állító teremtésnek, a lázas fejlődésnek és a fájdalmas lezárásoknak, ha az új dolgok esetleg nem válnak be”.11 A legdinamikusabb növekedésnek azonban mindig is ezek voltak a feltételei. Ez az a környezet, amelyben a vállalkozók történelmi távlatokban mindig is jól teljesítettek. Ha nem szabadítják fel a fortyogó tömeget alkotó egyének tudását és tehetségét, a gazdasági fejlődés megtorpan és stagnálni kezd.

A hagyományos gazdaságok, Phelps definíciója szerint „ismert, meghatározott termékeket”12 állítanak elő, míg a modern gazdaság megálmodja, mit termelhetne, és megpróbálja valóra váltani az álmokat. A gondolkodó vállalkozók ebben a modern gazdasági környezetben engedhetik szabadjára a képességeiket, itt fejezhetik ki önmagukat, alakíthatják át az életüket és maguk körül a társadalmat.

Más megközelítésben szemlélve a modern kapitalista társadalmakat, két ellentétes erő, a korporatista és az individualista feszíti őket. Az előbbi a nagy érdekcsoportoknak, vállalatoknak, politikai pártoknak, szakszervezeteknek és egyházaknak kedvez, és társadalmi konszenzus elérésére törekszik. A korporatista megközelítés célja nem a növekedés vagy a mobilitás, hanem a harmónia, amelyben mindenki elégedett ott, ahol van. A korporatisták leginkább a gazdaság változékonyságától, hullámhegyeitől-hullámvölgyeitől, illetve a társadalmi feszültségektől tartanak.

Az ambiciózus személyeket viszont jobban érdeklik a lehetőségek és a változások. Ők azt akarják, hogy mindenki érdemei szerint emelkedjen fel vagy bukjon el. Nem kérnek a konszenzusból, amennyiben csupán a fennálló társadalmi rend összehabarcsolására szolgál. Sokkal szívesebben veszik a lázas felfordulást, hogyha növekedéshez és fejlődéshez vezet.

Ez nem politikai különbség, jobb- vagy baloldal kérdése. Mindkét oldalon egyformán vannak korporatisták és individualisták. A kimért konzervatív, aki a közvetlenül alatta lévő gazdasági osztály legkisebb morranását is a küszöbön álló forradalom előjelének tekinti, éppolyan korporatista, mint az a szakszervezeti vezető, aki még akkor is ragaszkodik munkásai garantált jogaihoz, amikor munkáltatójának alacsonyabb bérszínvonalú riválisokkal kell versenyeznie szerte a világon. Mindkettejük számára megnyugvást jelent, hogy egy sokkal nagyobb társadalmi csoporthoz tartoznak, és készek bármi áron megvédeni pozíciójukat.

A modern gazdaságok legfontosabb döntései tehát arról szólnak, hogy megtalálják az egyensúlyt a korporatisták és az individualisták között, vagyis egyformán kielégítsék azokat, akik a fennálló állapotot szeretnék megőrizni – és úgy felosztani a javakat, hogy senki se érezze nagyon rosszul magát –, illetve azokat, akik többet akarnak. A technológiai fejlődés csak tovább bonyolította ezt az egyensúlyt, mivel milliónyi lehetőséget teremtett az önfoglalkoztatásra, ám a hagyományos munkahelyekbe beágyazott szociális védelem nélkül. A korporatisták tudni akarják, hogy az Uber-sofőr vállalkozó-e vagy alkalmazott. Az individualisták szerint ez nem igazán számít, amíg a sofőrök szívesen végzik a munkájukat. Ha sikeresnek bizonyulnak, a vállalkozók fittyet hánynak az ilyesfajta szőrszálhasogatásra, inkább teszik a dolgukat.

Mindezt azért említem, hogy megvilágítsam, miért kelt oly gyakran a vállalkozói gondolkodásmód kellemetlen érzéseket. Azok, akiknek sok a féltenivalójuk, nem mindig támogatják szívesen azokat, akik a változás mellett kardoskodnak.

Mégis, a vállalkozói gondolkodásmód a modern attitűd. Az, hogy változást akarunk, hogy keressük és ki is használjuk a lehetőségeket. Ez a három lépés – akarni, keresni és kihasználni – pedig sokszor szembeállítja a vállalkozóként gondolkodókat a környezetükkel. Ahhoz, hogy megváltoztassunk egy jól beágyazott piacot, bevezessünk egy új politikai eszmét, új, kreatív technikát alkalmazzunk, vagy átformáljuk egy közönség elvárásait, sok erőre van szükség. Néha még a legméltányosabb vállalkozó is kénytelen némi fájdalmat okozni, ha el akarja érni a vágyott újítást. Nagyratörő természetük miatt a vállalkozók a bírálatok könnyű céltáblájává válhatnak. Persze csak addig, amíg be nem bizonyosodik, hogy igazuk van, abban a pillanatban ugyanis dicsőséges lázadókká, a kapitalista kor hőseivé lépnek elő.

Az egyéni szabadság bővülése és a vállalkozói aktivitás párhuzamosan jelentkezik

4.

Az 1990-es évek elején egy Ewing Kauffman nevű Kansas City-i multimilliárdos elhatározta, hogy alapítványt hoz létre, de nem igazán találta meg hozzá a megfelelő célt. Tanácsadókat fogadott fel, hogy tanulmányozzák más nagy amerikai alapítványok, a Ford, a Rockefeller és a Carnegie működését, amelyek a közegészségügy, az oktatás és a világbéke előmozdításán munkálkodtak. Hosszas gondolkodás után Kauffman úgy döntött, az ő alapítványa azt a két tényezőt célozza meg, amelyekről úgy érezte, az ő életét is átformálták: az oktatást és a vállalkozást. Ő maga szegénységben és hátrányos szociális helyzetben nőtt fel, de a jó oktatásnak és üzleti vállalkozásának köszönhetően az amerikai Középnyugat egyik legbefolyásosabb személyiségévé vált. Felépítette a Marion Labs nevű gyógyszerészeti céget, amelyet később több milliárd dollárért eladott, és a Kansas City Royals baseballcsapat is az ő tulajdonában állt. Több tucat alkalmazottjából lett milliomos, akik aztán megváltoztatták lakóhelyük arculatát: további vállalkozásokba fektettek, illetve iskolákat, kórházakat és kulturális intézményeket támogattak.

Kauffman alapítványa kiindulásként a következő központi kérdést fogalmazta meg: hogyan tehetnék minél többek számára elérhetővé a vállalkozás kínálta életformáló lehetőségeket? Ennek megválaszolásához meg kell vizsgálni a törvényi szabályozást és az adózási rendszert, a rendelkezésre álló hiteleket és az oktatást, a szellemi tulajdonra vonatkozó jogi környezetet és a társadalmi mobilitást. Ám az embereket is meg kell érteni hozzá, azokat, akik hajlandók és akik nem hajlandók vállalni a vállalkozással járó kihívásokat. Tudnunk kell tehát, hogy melyek a veleszületett és melyek a szerzett tulajdonságok a vállalkozók személyiségében, vagyis mi a természet és mi a környezet hatása? El kell gondolkodnunk a vállalkozókra váró kockázatokról és arról, hogy csökkentsük-e (minél többeket ráveendő a vállalkozásra) vagy inkább hangsúlyozzuk őket (minél előbb kiszűrendő az alkalmatlanokat). Keményen kell dolgoznunk, hogy megértsük, mit is jelent vállalkozóként gondolkodni és cselekedni, a szó jelentése ugyanis nagyon sokrétű.

Jegyzetek

1 Graham, Paul: „Want to Start a Startup?”, Y Combinator, 2007. augusztus.

2A kognitív könnyedség elméletét, azaz azt, hogy mennyire irracionálisak vagyunk a döntéseink meghozatalában, Daniel Kahneman a Gyors és lassú gondolkodás ([Thinking, Fast and Slow] Ford.: Bányász Réka. Budapest, HVG Könyvek, 2013, 73–86) című könyvében írta le; lásd még WYSIATI: What You See Is All There Is, 102.

3 Uo. 304.

4Uo. 297.

5 Uo. 295.

6Gustave Flaubert levele Gertrude Tennant-nak 1876. december 25-én, www.michelleleonagodin.com/2017/10/flaubert-rule-artists-regular-settled-ordinary-bour-geois-essay-28-52essays2017/.

7Obama, Barack: Vakmerő remények – Gondolatok az amerikai álom újraélesztéséről (The Audacity of Hope). Ford.: Lantos István. Budapest, Cor Leonis, 2008.

8Halperin, Mark – Heilemann, John: Game Change. London, Harper, 2010, 60.

9Uo. 73.

10Phelps, Edmund: Mass Flourishing: How Grassroots Innov ation Created Jobs, Challenge, and Change. New York, Knopf, 2013, 12.

11 Uo. 11.

12 Uo. 13.

A képek forrása

A szerző és a kiadó köszönettel tartozik az alábbiaknak a könyvben szereplő képek felhasználásának engedélyezéséért:

A Red Dog Bar a londoni Hoxton Square-en. Fényképezte: Pawel Libera / LightRocket a Getty Imagesen keresztül

Barack Obama elnök dokumentumot olvas © Mary Evans / Everett Collection

A „Szavazójogot a nőknek!” mozgalom gyűlése a Hyde Parkban, 1908. június (fekete-fehér fotó) / Hyde Park Corner, London, UK © Mirrorpix/Bridgeman Images

A szerzőről

Philip Delves Broughton a Life’s a Pitch: What They Teach you at Harvard Business School (Az élet nem habostorta – Mit tanítanak a Harvard Üzleti Karán?) című nemzetközi bestseller szerzője. Angliában nőtt fel, Oxfordban klasszikus nyelvekből diplomázott, majd a Harvard Üzleti Karán MBA-fokozatot szerzett. Ezután tíz évig a Daily Telegraph újságírójaként és külföldi tudósítójaként dolgozott, jelenleg pedig rendszeresen publikál a The Financial Times és a The Wall Street Journal hasábjain. Az előbbiben közölt írásainak szerkesztett gyűjteménye Management Matters: From the Humdrum to the Big Decisions (Menedzsmentügyek: a semmiségektől a nagy döntésekig) címmel jelent meg. Együttműködik továbbá a Kauffman Vállalkozói és Oktatási Alapítvánnyal (Kauffman Foundation for Entrepreneurship and Education) a kutatások és a stratégiák kidolgozása terén.

Az élet iskolája sorozatról

Hogyan találjunk olyan munkát, amelyben kiteljesedhetünk? Megérthetjük-e valaha a múltunkat? Miért olyan nehéz működtetni a kapcsolatainkat? Ha lehetőségünk lenne megváltoztatni a világot, meg is kellene tennünk? Az élet iskolája számos tanfolyam, terápia, könyvek és egyéb eszközök segítségével kíván segíteni egy teljesebb élet kialakításában és megélésében. Nincs kész válaszunk minden kérdésre, de Az élet iskolája sorozat – a pszichológiai, az irodalmi és a filozófiai témáktól a képzőművészeti alkotásokig – hasznos ötleteket ad, amelyek kétségtelenül ösztönöznek, provokálnak, tanítanak és segítenek majd bennünket.

Tartalom

Bevezetés

I. A vállalkozói gondolkodás

1. Az anyagi kérdés

2. A kognitív komplexitás

3. Akarni kell

4. Kor és tapasztalat

5. Az öreg halász és a hal

6. A tapasztalati rés bezárása

II. Egy gondolat rövid története

III. A lehetőségek felkutatása

1. A legközelebbi lehetőség

2. A pletykapróba

3. Jim, a bogár

4. Váltások és felforgatások

5. A lassú ráérzés

IV. Válasz a lehetőségre

1. A kiegészítő eszközök összegyűjtése

2. Emberek

3. Környezet

4. Tervezés

V. A lehetőség kiaknázása

1. A küzdelem

2. Lenni és válni

3. Az 1-es kudarc és a 2-es kudarc

4. Egykedvűség és könnyedség

Ajánlott irodalom

Jegyzetek

Köszönetnyilvánítás

A képek forrása

Név- és tárgymutató

A szerzőről

Az élet iskolája sorozatról

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Cormorant Garamond – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Poppins – SIL Open Font License