Végtelen 8

ANNA TELEKI

Published by Különleges Történetek, 2025.

This is a work of fiction. Similarities to real people, places, or events are entirely coincidental.

VÉGTELEN 8

First edition. October 22, 2025.

Copyright © 2025 ANNA TELEKI.

ISBN: 979-8232758851

Written by ANNA TELEKI.

Tartalomjegyzék

Title Page

Copyright Page

Dedication

Végtelen 8. | Prológus

I. RÉSZ

II. RÉSZ

Epilogus

Also By ANNA TELEKI

Drága Férjemnek,

aki a Végtelent jelenti számomra.

Végtelen hálával és szeretettel köszönöm a töretlen támogatásodat és türelmedet, ami nélkül ez a történet sem születhetett volna meg.

A miénk is egy Végtelen Igen.

Szeretlek.

Végtelen 8.

Prológus

A sötét szobát egyetlen monitor rideg, kék fénye világítja meg. A képernyőn megállíthatatlanul futnak a kódsorok; összetett telepítési folyamat zajlik.

[QUIETUM_PROTOCOL_8 TELEPÍTÉSE]...

FOLYAMAT: 99%

A folyamatjelző csík megtorpan, majd vörös hibaüzenet villan fel.

HIBA: TELEPÍTÉSI FOLYAMAT LEÁLLT. KÜLSŐ INTERFERENCIA.

A monitor előtt ülő, sötétbe burkolózó alak mozdul. Egy halk kattintás, és a folyamat újraindul. A levegő pattanásig feszül.

[QUIETUM_PROTOCOL_8 ÚJRATELEPÍTÉSE]...

FOLYAMAT: 99%

HIBA: TELEPÍTÉSI FOLYAMAT LEÁLLT. HOZZÁFÉRÉS MEGTAGADVA.

Tompa puffanás hallatszik, ahogy egy ököl az asztalra csap. A sötétből mély, morgó hang szűrődik ki, tele elfojtott dühvel.

A fenébe ... Ezt személyesen kell intézni.

I. RÉSZ

1.

A King Holding ünnepi gáláján a vállalat vezetője számára a vakuk gyilkos hidegénél csak egyvalami rosszabb: a King név. A villanások kék fénye maró fuvallatként éri az arcát minden egyes kattanásnál.

Eiden mozdulatlanul áll a terem szélén, fekete márványból faragott sziluett az elegancia forgatagában. Tekintete a távolba fúródik, mégsem nyugodt; pupillái kitágulnak, arcán merev feszültség tartja a közöny álarcát. Érzi, ahogy a drága, szűk szabású zakó a vállára feszül. A luxusbörtön egyenruhája.

Aurora King, a PR—menedzser lép mellé.

—Eiden, a Le Monde téged akar. Kötelező — Aurora hangja egyenletes, acélos keménységgel cseng.

A férfi biccent. Nincs szükség szavakra, a húga fojtogatóan édes, virágos parfümje megelőzi őt.

—Nem. Aurora, küldd el. A nevem elegendő.

Aurora arca megmerevedik, vonásai a porcelán ridegségét öltik magukra.

—Apa szerint a nyilvánosság elengedhetetlen az örökséghez!

A férfi egyetlen szóval hárít, ami a húga számára gyerekkora óta parancs.

—Csend.

Aurora sértődötten sarkon fordul. Selyemruhája halk, papírszerű suhogással siklik a padlón.

Eiden a terem legsötétebb sarka felé húzódik, a vészvilágítás vörös fénye felé. A fal hűvös kövének érintése enyhülést hoz a tenyerének, ahogy a mélységbe merül. Tudja, hogy számára a luxusbörtön sötétje jelenti a legnagyobb kényelmet. A sarok levegője tisztábbnak és hűvösebbnek hat a terem forró, parfümtől terhes atmoszférájánál.

2.

2033, május. Karl King párizsi irodája. A King Holding pátriárkájának irodája nem csupán helyiség, hanem jégbe fagyott hatalom temploma. A kristálycsillár fénye éles, szúró tűként hatol át a levegőn. Az asztal két végén a világ két legveszélyesebb embere ül. Lord Alaric Luna, a Luna Ház ura, a tételeket teríti szét a vastag, jéghideg üvegasztalon: számok, grafikonok, jogi klauzulák. Karl King feszülten vizsgálja a dokumentumokat; a kezén lévő nehéz, arany gyűrű lassan dörzsöli a mahagóni felületet.

Lord Luna elegánsan előrehajol, a selyem nyakkendő alig mozdul a nyakán. A hangja nyugodt, de minden szóval dollármilliókat mozgat, amelyek lüktető, láthatatlan elektromosságként töltik meg a teret.

— Két billió dollár értékű fúzió. Az egyetlen módja a teljes integrációnak: a házasság.

Lord Luna a távolabbi sarokra mutat, ahol egy magas, sötét sziluett áll az ablak előtt. A nyári nap sugara nem éri el őt: ott áll, mozdulatlanul, mint egy beépített biztonsági elem. A hátat fordító férfi vállán a fény megtörik, de a vonásai vastag, átláthatatlan árnyék mögött rejtőznek, mintha egy márványfallal volna egybeolvadva.

Karl King a ráncos homlokát masszírozza. Tudja, hogy a fia nem fogja ezt engedni. De tudja, hogy a fiának a csend a legfontosabb valuta.

–—Lássuk a téteket, King – kezdte Luna, a hangja éles volt, mint a szilánkosra tört üveg. – A gyógyszeripar tizenhét vállalata, melyeknek a csápjai Párizstól egészen Indiáig érnek. A szélenergia—cégek, amelyek hálózata átszövi Németországot, és egészen az orosz sztyeppék végtelenjéig terjed. A tiéd lehet mind. – Lord Luna egy pillanatra elhallgatott, ujjával egy új adatlapra bökött. Egy fiatal lány arcképe. – És a végén, az üzlet pecsétje. A zálog, ami garantálja a hűségedet.

A papíron mellette a rideg tények, mintha csak egy tenyészállatot írnának le.

—Aya Luna. Tizenkilenc éves, százhatvan centiméter magas, ötvenkét kilogramm. A méretei a szabók álma, S—es, így mindig talál magának ruhát. Harminchatos cipőt hord. Érintetlen. Kitűnő jegyekkel, most érettségizett. Gyorsan tanul, csendes, gyönyörű és – itt Luna hangja megkeményedett – szófogadó.

A sötét sziluett lassan kimozdul. A lépései halkak, szinte hallhatatlanok a vastag gyapjúszőnyegen. Lassan a két üzletember felé fordul, de még most is csak egy arctalan, éles körvonal marad a gyengébb fényben. Gépies, érzelemmentes hangon, mintha egy tőzsdei adatot olvasna fel, elismétli Lord Luna ajánlatát, anélkül, hogy akár csak egy pillantást vetne a menyasszony portréjára.

— Tizenkilenc éves. Érintetlen? — A szavak csupán adatok, kémiai tisztaságúak, érzelemmentesek. — Szép és szófogadó. Az örökség pedig az egész Luna... Értéke több billió a gyógyszer— és a szélenergia—iparból.

A férfi megáll. A szobában lévő csend elnyeli Párizs zaját, mintha valaki lekapcsolta volna a várost. Percek telnek el. A feszültség szúró, fémes ízt hagy a szájban.

A férfi hideg, tárgyilagos hangon jelenti ki a végső szót.

— Elfogadva.

3.

Tizenkilenc éves. Aya szépsége nem kiált, hanem a luxus és az elvont művészet ridegsége között csendben, törhetetlen harmóniát teremt. Teste a hideg, mégis sima márvány szobrok finomságával bír, törékenynek tűnik, de vonalai arányosak.

A leghangsúlyosabb a haja: egy csokoládébarna, illatos vízesés, ami szabadon, hullámzóan omlik egészen a fenekéig érve. A selymes fürtök minden mozdulatnál a bőréhez súrlódnak, halk neszt hallatva – ez az egyetlen hangja. Ha megérinti, olyan, mintha folyékony selymet tenne a tenyerébe.

Arca makulátlan, a bőre sápadt, mint a nemes porcelán – alig vesz fel fényt. Csak ritkán, a legmegdöbbentőbb, hirtelen pillanatokban pirul el, amikor a vér meleg, gyors áradata rózsaszín fátylat borít az arcára. Szemei: szénfekete, őzike szemek, pillantása egyszerre ártatlan és végtelenül mély. Amikor lehunyja, úgy tűnik, mintha sötét bársonyfüggöny ereszkedne le, elzárva a külvilágot.

Aya sosem visel sok ékszert. Hozzászokott a Luna Ház nehéz, puha tapintású haute couture ruháihoz, de a csillogó karkötők idegenek tőle. A csendes eleganciát kedveli: egy finom arany gyűrű, amit a bőrének hője azonnal átvesz. Karjait és nyakát nem díszíti semmi, a természetes vonalaik tisztaságát részesíti előnyben.

De a legmeghatározóbb, ami Aya lényét igazán jellemzi, az a festés iránti szenvedélye. A vászon jelenti számára az egyetlen valódi szabadságot. A csendes, visszafogott lányból szenvedélyes alkotó lesz. Az ecsetkezelése erőteljes, olyan, mintha az ujjai hegyéből tűz csapna ki, amikor a merész, vastag színeket a durva szövésű vászonhoz nyomja. A stúdióban a terpentin fanyar, éles szaga az ő fegyvere – a tiszta levegő, ahol a lélek lélegezhet.

Egy hatalmas, a falat teljes egészében beborító kijelzőn számok lélegeznek. Zöld és vörös hullámokban váltakoznak a tőzsdei adatok, a globális pénzmozgások diagramjai. A terem közepén, egyetlen fókuszpontként, a Konglomerátum nettó vagyona pulzál.

KING NETTÓ VAGYONA:

$6,911,822,103,991.74

$6,997,101,004,512.03

$6,989,458,321,009.40

A számok szédítően táncolnak a hétbillió dolláros határ alatt, egyetlen pillanatra sem lépve át azt. A kijelző fényében egy halk, de ambíciótól fűtött hang szólal meg.

— A pénz lélegzik... Végteleníteni kell. Ahhoz pedig még pár billió....

4.

A májusi nap utolsó, haldokló sugarai vérnarancsra festik a Luna rezidencia hatalmas, boltíves ablakait. Az elegáns, klasszicista kastélyban a csend feszülten lüktet, szinte megfogható, mint a fagy. Csak a márványpadlón kopogó Aya lépteinek éles, magányos visszhangja és az ezüst étkészlet tompa csendülése hasítja a levegőt.

Aya Luna most lép be az előszobába. A fekete, kemény papír dosszié súlya a kezébe égeti az érettségi oklevelét. A papír tökéletesen súlytalan, mégis úgy érzi, mintha ezer tonna hideg vas nyomná a gerincét. A vállai befelé rogynak a láthatatlan teher alatt.

— Aya, édesem! — köszönti az anyja, egy karcsú, időtlennek tűnő nő, aki éppen egy kristályváza csiszolt, hideg felületét simogatja a bejáratnál. — Siess! Apád vár a vacsoránál. Különleges bejelentenivalója van.

Az anyja ajkán a mosoly mereven, hidegen ül, de Aya arcán már megfagy a vér. A különleges bejelentenivalók a Luna házban sosem jelentenek jót. Gyorsan leteszi a mappát egy antik asztalra, a fa felületének csattanása meglepően hangos a csendben. A szívében kalapáló félelemmel indul az ebédlő felé. Minden egyes márványlépcsőn megtett lépés görcsbe rántja a gyomrát, mintha hideg, szoros szalag fonódna köré.

5.

Az asztalfőn Lord Alaric Luna ül, Aya apja. Ötvenes éveiben járó, szigorú, fekete szmokingba préselt férfi. A tekintetében a generációkon átívelő, megkérdőjelezhetetlen hatalom jéghideg fénye csillog. A merev tartása olyan feszültséget sugároz, mint egy elpattanás előtt álló acélhúr.

— Gratulálok az okleveledhez, Aya — mondja az apja. A hangja száraz, mint a sivatagi por, minden érzelmet nélkülöző, tényközlő nyilatkozat. — Tudtam, hogy jól fogsz teljesíteni. A Luna név megköveteli a kiválóságot.

— Köszönöm, apa — válaszolja Aya. A nyelve nehéz, akárcsak egy ólomdarab. Megpróbál a tányérjára koncentrálni, a villája fogaival játszik. A fémes tapintás sem segít a koncentrálásban. Tudja, ez az a pillanat. Most azonnal el kell kezdenie a kivitelezést.

— Apa, szeretnék...

— Hagyjuk a témát! — vág közbe az apja. A tenyerét felemelve leállítja a lányát, mint egy forgalmi rendőr. A mozdulat villámgyors és végleges. — Van sokkal fontosabb dolog. Ami a jövődet illeti. Ami a mi jövőnket illeti.

Aya érzi, ahogy a gyomra még szorosabb görcsbe rándul, a hideg verejték elkezdi csípni a tarkóját. A művészeti iskoláról szóló beszéde szétfoszlik, mint a hamu. Az asztal alatt összepréseli a lábujjait a szaténcipőben, a kemény talp megfeszül a sarkán.

Lord Luna int a komornyiknak. A férfi csendes árnyékként siklik ki a teremből. Lord Luna lehajtja a fejét, majd hirtelen felemeli a tekintetét. A szeme eddig is hideg volt, de most egyfajta kárörvendő, gonosz elégedettség csillog benne, ami még a szokásosnál is jobban megrémíti a lányt.

— Kaptam üzenetet Eiden Kingtől. A jegyesedtől. Aya szíve kihagy egy ütemet, majd vad, szabálytalan dobpergésbe kezd, mintha ki akarna törni a mellkasából. Az a tudat, hogy érintetlenül, védtelenül ehhez az idegenhez kellene feleségül mennie, jéghideg rémületet ébreszt a torkában. Beszélnem kell. Most azonnal! — parancsolja magának, de a szája irtózatosan kiszárad. A nyelve rátapad a szájpadlására, képtelen elmozdítani.

— Visszajelzett? — kérdezi Aya. A hangja alig hallható suttogás, mint egy elpattanó buborék.

Lord Luna lassan bólint, élvezi a pillanatot.

— Nem pazarolja az idejét. Mint ahogy én sem.

Lord Luna leteszi a kést és a villát. A fémes csattanás élesen visszhangzik a márványos teremben, mintha egy figyelmeztető lövés volna. Belenéz a lánya szemeibe. Tekintete nem tűr ellentmondást.

— Aya. Ez a hétvége. Hétvégén feleségül mész Eiden Kinghez.

Aya ajkai akaratlanul is remegni kezdenek. A torkában egy kavics keményedik gombóccá. Az a lány, aki még aznap délután az utazásról és a művészetről álmodott, most egy tehetetlen, széteső bábnak érzi magát. Az asztal alatt ökölbe szorítja a kezét, körmei a tenyerébe vájnak, az éles fájdalom segít egy pillanatra éberré válni.

— Hétvége? — suttogja. — Apa, de...

Lord Luna arcára kiül az a szigorú kifejezés, ami a megkérdőjelezhetetlen, végleges lezárást jelenti.

— Nincs "de", Aya. Ez egy Luna kötelesség. Én már mindent elrendeztem.

Aya felméri a helyzetet. A házasságot két nap alatt fizikailag nem lehet elkerülni. Akkor a terv nem a kifogás, hanem a halasztás.

— Értem, apa — mondja Aya. Igyekszik a hangját a lehető legstabilabb hangszínen tartani, mint egy lemezjátszó, ami épp nem akar megugrani. — De ha a Luna név megköveteli a kiválóságot, akkor azt is megköveteli, hogy készen álljak erre a szerződésre.

— Miről beszélsz? — kérdezi Lord Luna.

— Azt akarom, hogy Eiden King azt lássa bennem, hogy nem csak egy szép arc vagyok a gyerekszobából. Szükségem van időre. Időre, hogy legalább pár hónapig tanulmányozhassam a vállalatainkat, az üzleti életet, a politikát. Hogy felkészült feleség lehessek, ne pedig szégyenfolt legyek. Adjon hat hónapot, apa.

Az anyja meglepetten kapja a fejét Aya felé, apja pedig... gondolkodik. A szeme összeszűkül. A javaslat logikus. A presztízs szempontjából.

— Hat hónap — suttogja Lord Luna. — Csak ennyi időd van. Ezalatt nem utazol, nem művészkedsz. Csak tanulsz. Minden nap. Ha ez a házasság hat hónap múlva nem jön létre, azzal tönkreteszed a családot. Értetted?

— Értettem, apa — feleli Aya. Belül diadalmas, apró tűz lobban fel. Hat hónap. Ennyi idő elég ahhoz, hogy a nagy tervet, az igazi szökési tervet véghezvigye.

6.

A Luna rezidencia most pezseg és lüktet, mint egy hatalmas, jól olajozott gépezet. A Lord Luna által szabott hat hónap égő kanócként füstölög: mindenki rohan. Az évszázad frigye nem lehet kevesebb, mint tökéletes.

Aya az irodában ül, ahová apja „tanulni” küldi. A mahagóni asztal hideg, sima felülete a könyökéhez nyomódik. Úgy görnyed a hatalmas, sötét fa felett, mintha a súlyos, aranyozott sarkok fizikailag szorítanák a helyére. A gyógyszeripari szerződéseket egy percre sem nézi. A kezében lévő vastag könyv nem pénzügyi jelentéseket rejt, hanem a King—birodalom és a Luna—vagyon földrajzi eloszlását mutatja – és ezzel együtt Aya gondosan szőtt menekülési útvonalát.

— A King családnak van egy kastélya Párizs külvárosában — morajlik a suttogása az irodai csendben. — Luxus menedékhely. Ideális kiindulópont.

A terv a falon lévő térképen fényes, piros nyílként szalad végig: Eiden Kinget a házasság után azonnal egy végtelen utazásra kell csalnia. Folytonos mozgásban lenni, mindig új helyeket felfedezni, ahol a házasság sosem kap levegőt, a beteljesülés pedig lehetetlen.

Az első cél: Párizs. Aya ujja a Szajna kanyarulatain siklik. Az európai szépség, a művészet leple alatt ott várnak rá a véget nem érő galérialátogatások és a lábakat sajgó séták.

— Párizs után jöhet India — rajzolja fel a következő, határozott nyilat. — A spirituális utazás, a zarándokhelyek. Ott a King cégnek van gyára, az apámnak pedig gyógyszertesztei. Üzleti utazás álcája alatt tökéletesen kifáraszthatom. Napkeltekor jóga, napnyugtakor a helyi kultúra elmerülése. Soha egyetlen szabad, néma este sem. Aya fogai közé veszi a tollát, a műanyag hidegen dörzsöli az ajkát. Az utazást úgy kell eladnia Eidennek, mint egy exkluzív kutatási projektet. Élesen, okosan, hibátlanul kell felvennie az ambiciózus lány álcáját.

Kint, a házban a szervezés lázas, szinte tapintható aurája lebeg. Az édesanyja, Lady Luna, belép Aya irodájába. A mozdulatai könnyedek, de a tekintetében ott a cél. A kezében lévő finom, dombornyomott papír halvány, édes illatot áraszt.

— Aya, nézd! A meghívók mintái! — Szelíd mosoly simul az arcára. — Ezt küldtük Eiden asszisztensének. A világ legszebb meghívói lesznek.

Aya tekintete rideg fal. A gyönyörű, díszes papírlap, tele aranyozott betűkkel és nemesi címerekkel, nem más, mint a börtön parancsa számára.

— Szépek, anya — mondja. A hangja lapos, mint egy eldobott kő, amit nem követ visszhang.

Lady Luna leül a lánya mellé.

— Tudom, hogy feszült vagy, édesem. Eiden... komoly férfi. Tudod, hogy mindannyian ezt akartuk.

— Azt hiszem, én jobban is akarom, mint gondolod — válaszolja Aya, de a szájának sarka alig észrevehetően rándul egy cinikus mosolyra.

— Ezért gondoltam arra — folytatja az anyja, finoman elsimítva a selyem ruháját. — Hogy szervezhetnék egy kisebb baráti vacsorát jövő hétre. Tiéd és Eidené. Tudom, nem találkoztatok még, de az egyetlen esély, hogy oldódjon a feszültség, ha megismerkedtek. Beszélgessetek.

Aya gyomra azonnal felkavarodik. A gondolat, hogy egy asztalnál üljön azzal a 27 éves idegennel, akit a sorsa szerint birtokolnia kell, fémízű félelmet hagy a szájában. A nyolc évnyi tapasztalatbeli különbség nyomasztó súlyként nehezedik rá. A félelem, hogy a férfi egy pillanat alatt, gúnyos mosollyal átlát a kifinomult lány álcáján, túl nagy. Ezt a találkozót meg kell fojtania, mielőtt megszületik.

— Nem, anya. Köszönöm a gondoskodást, de nem.

Lady Luna tekintete kérdővé válik.

— Miért nem? Nem illendő, hogy ne beszélj vele, ne ismerd meg a házasság előtt.

Aya gyorsan a felkészült, okos Luna örökös szerepébe bújik. Az arcizmok megfeszülnek, a tekintet tisztává válik.

— Apa is azt akarja, hogy csak a tanulásra koncentráljak. Ha vacsoráznék vele, az csak egy felesleges kitérő lenne. Ráadásul... — Aya megvonja a vállát, mintha a dolog súlytalan por lenne. — Nincs közös témánk, anya. Ő a cégvezetésről beszélne, én pedig a művészetről és a természettudományokról. Csak kínos lenne. Nem akarom, hogy a házasságunk rosszul induljon egy ilyen feszült, erőltetett találkozóval. Majd ha elkezdődik az életünk, akkor ráérünk.

7.

Aya Luna a következő napokban teljesen belemerül a Luna—vagyon és a King—birodalom adataradába. Az apja azt hiszi, a lánya lelkiismeretesen kutatja a gyógyszergyárak és az energiafejlesztő cégek jövőjét. De Aya valójában a menekülési útvonalát fúrja, faragja és térképezi a hivatalos fedőanyagok alatt.

Nem a profit éles, zöld számai érdeklik. A mozgatható eszközök vonzzák a tekintetét: külföldi bankszámlák hozzáférhetősége, a King családhoz köthető, szabadon felhasználható luxusingatlanok — pontok a térképen, ahol el lehet bújni. Aya tudja: a szökéshez pénzre van szüksége, a saját pénzére, amely nem az apja vasmarkából ered.

A Párizs–India terv már szinte fojtogatja, mielőbb el kell indítania, mielőtt apja vagy Eiden King megváltoztatják a házasság időpontját. Egy délután Aya leül a számítógép elé. Az ujjbegyei hidegek a billentyűkön, miközben megfogalmazza az üzenetét Eiden Kingnek. A hangnem hivatalos páncél, szinte kimért jégcsap. A 19 éves lány helyett a jövőbeli Luna—vezér maszkját viseli. Elküldi az emailt. A lélegzete rövidül, száraz torkán át szökik ki. A tekintetét a képernyő szürke üvegén tartja.

Tisztelt Eiden King Úr,

A nászutat követő első hat hónapra vonatkozóan egy szigorúan szakmai jellegű, de informális „globális bevezető túrát” javaslok... Első helyszínként Párizst, majd Indiát jelöltem meg.

Néhány perc múlva egy új email ugrik fel a képernyő sarkában. Feladó: Eiden King.

Aya idegességében alig kap levegőt, a szívverése rázza a mellkasát. Felkészül egy udvarias, de elutasító, üzleti érvekkel teli levélre. Ami érkezik, az sokkal ijesztőbb fegyver.

A levél teste csak egyetlen, lecsupaszított, fagyos mondat.

Ezt még megbeszéljük.

Eiden K.

Aya teste azonnal megfeszül, mint egy elpattant íj húrja. A mondat nem elutasítás, de nem is beleegyezés. Egy parancs. Egy lezáratlan ügy, amit a férfi a saját idejében, a saját feltételei szerint fog felülvizsgálni. Nincs „Tisztelt Luna kisasszony”, nincs teljes aláírás, csak a kezdőbetű súlya. A tőle érkező válasz nem partnerség, hanem elbírálás.

A 19 éves lány, aki eddig azt hitte, egyedül a Luna vér ad neki vasuralmat, most hirtelen rádöbben, hogy Eiden King egy más típusú játszmát űz. Nem fogja engedni, hogy a „nászutat” múzeumlátogatásokkal töltse. Látja a tervet.

Aya a tenyerébe temeti az arcát. A bőre ég, a levegő szúrós. Eiden King nem egy báb. Egy ellenfél. És most tudja, hogy Ayának szándékai vannak.

A terv megváltozik. A halasztás helyett most egy sokkal kockázatosabb, közvetlenebb lépés szükséges. Aya felnéz a számítógép képernyőjére, ahol a King cég egyik legfontosabb leányvállalatának jogi struktúrája van megnyitva. A tekintete már nem reménykedő lányé, hanem éles, számító jég.

8.

Aya pánikja éles, szúró fejfájássá válik. Az „Ezt még megbeszéljük” mondat golyóként fúródik az agyába, pillanatok alatt lerombolva a gondosan felépített halasztási tervet. Egyetlen fegyvere marad: a Luna—birodalom teljes átlátása.

Gyűlöli a számok fémízű logikáját, de most szó szerint elmerül a cégek pénzügyeiben és struktúrájában. Nem a profit ragyogó, zöld íve érdekli. A logisztika és az emberi erőforrás hálózata izgatja. Megjegyzi a King—gyógyszercégek pontos telephelyeit, az energiaipari leányvállalatok jogi kiskapuinak rozsdás zugait. Az információ súlyos, hideg hatalom, és Aya szorgalmasan felhalmozza a muníciót.

A napok gyorsan olvadó jégként telnek, de a szökési tervének alappillére hiányzik: Eiden King arca. Aya rögzülten bújja az internetet. Az irányító alak árnyékban bujkál. Karl King arca ismert, de a 27 éves örökösről, Eidenről nincs semmi. Nincs találat. Nincs kép, nincs interjú. Egy szellem. Egy névtelen fenyegetés. Hozzá kell mennem egy szellemlényhez, gondolja.

Egy reggel, pontosan öt nappal Eiden fenyegető válasza után, Lady Luna tündöklő arccal lép be a „tanulószobába”.

— Aya! Édesem! Ez egy csoda!

Aya izmai azonnal megfeszülnek. Az anyja hangjában felcsillanó öröm általában rossz hírt jelent.

— Eiden felvette a kapcsolatot apáddal! Azt mondta, felesleges a hat hónapos halasztás. Jövő hét vasárnap meg akar esküdni veled!

Aya arcáról eltűnik minden szín, a bőr sápadt viasszá válik. A hat hónap alig tartott egy hétig. A szökési terve zajos papírrá válik a kukában.

— Látod, milyen komoly szándékú! — folytatja az anyja. — Egy igazi üzletember!

Aya fagyos mosolyra húzza a száját. Azonnal gyanút fog. Ez a drasztikus előrehozatal nem lehet romantikus. Csak valamilyen üzleti kényszer állhat a háttérben.

— Valóban lenyűgöző az elszántsága — bólint.

Miután az anyja távozik, Aya visszatér a számítógéphez. A pánik hideg, taktikus gondolkodássá olvad. Gyorsan átnézi a King Company részvényeinek mozgását az elmúlt 24 órában. Lát egy gyengülést egy bizonyos energiacég szektorában. Aya újra ír Eiden Kingnek. Ezúttal nem a nászút a téma, hanem az, amire apja nevelte: az üzlet.

Tisztelt Eiden King Úr,

Örömmel értesültem a szándékáról. Értékelem a céltudatosságát.

A bejelentés óta átnéztem a King Group legújabb pénzügyi mozgásait. Tekintettel a King Energy Solutions elmúlt 48 órában tapasztalt részvény—ingadozására, valóban úgy látja, hogy a házasság siettetése üzletileg is feltétlenül szükséges ezen a ponton?

Mint leendő partner, szeretném biztosítani Önt arról, hogy mindenben támogatom a vállalatok stabilizálását célzó lépéseket.

Tisztelettel,

Aya Luna

Aya ujját megfeszíti a küldés gomb felett. Ez már nem egy 19 éves lány, aki utazni akar, hanem egy partner, aki ért a részvénymozgáshoz. A kérdés, hogy ez a lépés Eiden Kinget lenyűgözi—e, vagy dühíti, most mindent eldönt.

9.

Aya feszülten várja a választ, tekintete a képernyőhöz szegeződik. A másodpercek óráknak tűnnek. Vajon a részvénymozgás felvetése hat—e a 27 éves üzletemberre? Elhiszi—e, hogy Aya valóban a cégek stabilitása miatt aggódik?

Az email azonnal megérkezik, a gép csendjét áttörve. Aya rettegve nyitja meg, fél a dühös elutasítástól vagy az újabb fenyegető mondattól.

A levél teljesen üres. Csupán egyetlen sor áll benne, minden címzés és aláírás nélkül, csak tiszta, szikár információ:

Vasárnap. 11:00. Szent Antal Katedrális.

Aya visszahőköl a székében. A gyomra a padlóra zuhan.

Ez a válasz a legmegrázóbb az összes közül. Eiden King nem engedi, hogy belemenjen a lány felnőtt, diplomáciai játékába. Egyszerűen figyelmen kívül hagyja Aya megkérdőjelező kérdését, és csupán a végleges tényt közli. Ez nem egy válasz. Ez egy megerősítés. Egy parancs.

A valóság vasrácsokként zuhan le Ayára. Eiden King a hatalom legtisztább formáját gyakorolja: az ignoranciát. Nem kell magyarázkodnia, nem kell indokolnia, és nem kell a partnereként kezelnie Ayát. A házasság feltételei adottak: a férfi dönt, a nő követi.

Aya agyában a fogaskerekek csikorogva kezdenek forogni. Egy hét. Hét nap múlva feleségül megy egy névtelen, rejtélyes férfihoz, aki egyetlen rövid paranccsal képes semmissé tenni minden tervét.

A Szent Antal Katedrális – a King család tradicionális esküvői helyszíne – most fagyos szimbóluma a megváltoztathatatlan hagyománynak és hatalomnak.

Aya lehunyja a szemét. A művészet, a természet, az utazás... mind a felejtés sötét vizébe merülnek.

A szökési tervnek meg kell valósulnia, mégpedig ez alatt a hét nap alatt. Nincs Párizs, nincs India.

A lány feláll az asztaltól. Már nem a pánik rángatja, hanem a kétségbeesés szülte tiszta döntésképesség. Nem várhat. Nem halogathat. Az egyetlen dolog, ami Eiden Kinget vagy az apját sarokba szoríthatja, az valami, amit már nem lehet megbeszélni.

Aya elkezdi táskájába gyűjteni a legfontosabb dokumentumokat: a King cégek leányvállalatainak tulajdonosi adatait, a mozgatható vagyonnal kapcsolatos információkat, és a saját banki adatait, amelyekről apja nem tud.

— Ha Eiden King azt hiszi, hogy egy vasárnap délelőtt 11 órás időpont a Katedrálisban megoldja az ő üzleti ügyeit, akkor téved — morogja Aya a csendes irodában. — A Luna vér nem eladó.

10.

Aya dühös elszántsággal veszi tudomásul a tényeket: Vasárnap. 11:00. Szent Antal Katedrális.

Ha már megvan a végzet időpontja, használd fel ellene.

Aya azonnal megfogalmaz egy újabb, utolsó üzenetet Eiden Kingnek. Ebben már nincs üzleti analízis, csak álcázott gúny és stratégiailag elhelyezett leplezetlen izgalom maszkja.

Eiden King Úr,

köszönöm az időpont egyeztetést. Milyen izgalmas! Alig várom a vasárnapi találkozásunkat. Mivel ez az utolsó hét, amit mint Luna kisasszony tölthetek, felhasználom a maradék időt egy rövid, búcsúzó kirándulásra a város határain túl. Azt hiszem, ez a természet iránti szeretetem utolsó csúcspontja lesz, mielőtt teljes mértékben a cég érdekeinek szentelem magam.

Aya Luna

Aya hidegen megnyomja a küldés gombot. Nem kér engedélyt, csak tájékoztat, miközben beveti a „Luna kisasszony” szerepét, aki a házasság előtt még enged magának egy utolsó szeszélyt. Valójában ez az egyetlen esélye a logisztikai előkészületekhez.

Másnap reggel a reggelinél a levegő feszülten, szinte szikrázva áll. Lord Luna, Aya apja, komor arccal ül az asztalfőn. Félreteszi az újságját. A szeme szúrós fényként hasít a lányára.

— Azt látom, levelezel a jövendőbeliddel — veti oda száraz, reszelős hangon.

Aya szinte megfagy.

— Igen, apa. Csak udvariasság.

— Az a kirándulás — mondja Lord Luna. A hangja veszélyes mélységbe süllyed. — Eiden King nem engedélyez semmilyen kirándulást.

Aya szíve belesajdul. Eiden nem is válaszol neki. Csak utasításokat küld az apjának. A ház zárolva van.

— Eiden azt az üzenetet küldi — folytatja az apja —, hogy a Luna lányának a rezidencián kell maradnia az esküvőig. Hogy biztosítsa a teljes felkészültséget. Semmilyen felesleges kitérés, semmilyen kockázat.

Lord Luna tekintete szigorú bilincs.

— Nem hagyhatod el a házat. Egy lépést sem. Értetted?

Aya összerándul. A szabadság legutolsó, vékony szála is elszakad. A művészet, a természet, az utazás. Mindent elvisznek tőle, még a házasság előtti utolsó, személyes pillanatokat is. Már csak egy darab áru a Luna–King fúzióban.

11.

A hír hallatán a gondosan felépített, hideg és megfontolt Aya—maszk azonnal összetörik, darabokra hullik a márványpadlón. A nyolc napnyi feszültség, az egy érzelem nélküli, kiszolgáltatott aktustól való félelem, a művészet iránti vágy és a ráerőltetett élet hirtelen kitör belőle, mint a forró gőz.

— ELADTOK! — üvölti Aya, és felpattan az asztaltól. A porcelán étkészlet megremeg, a csésze megbillen a szélén. Az apja arca megdermed, mint a jég. Ilyet még sosem tett. A Luna házban nem szokás a hangos szó. — Te eladsz engem! — mutat rá az apjára. A hangja remeg a dühös, felgyülemlett könnyektől. — A cégeid, a gyógyszerek és az áram minden egyes tranzakciója fontosabb, mint a saját lányod élete! Ez nem hagyomány, ez üzlet!

Lord Luna felemeli a kezét, hogy megállítsa a tomboló szavakat, de Aya vadul hadonászik.

— Én nem kérek ebből a hagyományból! Inkább élek a legszegényebb sikátorban, szabadon, mint egy Szent Antal Katedrálisba zárt, aranyozott ketrecben!

Az anyja most már zokog, a hangja fojtott, de Aya nem látja. Minden elfojtott szavát kiengedi, mint a levegőt a palackból.

— Ki az Eiden King?! Egy szellem, egy név a papíron! Egy 27 éves idegen, aki parancsot küld a saját apámnak, hogy ZÁRJA BE A LÁNYÁT!

Aya hisztérikusan nevet, a hangja elszánt és reménytelen.

— Nem tudom, ki ő, de megtalálom! És a vasárnap, apa? A vasárnap... esküszöm, ha egy ujjal is hozzám ér, megölöm! Inkább halok meg, inkább égek el, mintsem a King család tulajdona legyek!

Az apja arca fehér, mint a csont. Nem a lázadás miatt, hanem a nyilvánvaló megtévesztés miatt. Aya, a tökéletes lány, aki csak a művészetet és a természetet szerette, most vulkánként robban ki. Lord Luna feláll. A tekintete halálos ítélet.

— Hagyjuk el a termet! — parancsolja a komornyiknak. Aya anyja zokogva rohan ki, arcát kezével takarva.

— Aya. — Az apja hangja alig hallható, fenyegető suttogás. — Most már értem, Eiden miért nem akarta a halasztást. Terveid vannak. Nos, a King név és a Luna név már egy. Te pedig az övé vagy. Soha többé ne emeld fel a hangod. Mától a szobádban maradsz. A szobádban gondolkodsz, hogy milyen szégyent hozol a családi névre.

Aya ott áll, lihegve, mellkasa gyorsan emelkedik és süllyed, de már nyugodt, a düh elhagyta a testét. Most a hideg elhatározás veszi át a helyét. A szobájában. Igen. A szobájában, hét napig. De most már tudja, hogy a fizikai menekülés reménytelen. A szökéshez egyetlen esélye marad: a digitális háború.

12.

Aya szobája most egy luxusbörtön. A telefonja és a laptopja hideg, idegen kezekben van, minden kommunikációs csatorna lezárul. A hét napos karantén sötét, nyomasztó súllyal nehezedik a levegőre. Az apja dühétől fűtve, még Lady Luna sem mer a lánya közelébe menni.

Aya az ételt tálcán kapja, amit a komornyik diszkréten csúsztat be az ajtó alatt. A napjait kénytelen a falak négyzetes kerete között tölteni. Nincs természet, nincs utazás. Marad a művészet, a zene és az olvasás.

Aya leveszi magáról a finom, de szoros, börtönként fogó ruhákat, és egy kényelmes pólóban és farmerben éli a bezártságát. Fejhallgatót tesz fel. A külvilág zaja elnémul, és helyét átveszi a belső viharát tükröző hangok: dübörgő, érzelmes rock és melankolikus, lázadó dallamok rángatják a lelkét.

Olvas. Nem üzleti elemzéseket, hanem régi kedvenceit: bőrrel kötött utazási naplókat, művészettörténeti albumokat, és regényeket olyan erős nőkről, akik kiharcolták maguknak a saját útjukat.

De a leghangosabb és legnyersebb módja az érzelmek levezetésének a festés. A szobájában ott a kis műterem sarok. Aya elővesz egy nagy, néma vásznat.

Eiden King a vásznon ölt testet.

Aya először vastag, sötét olajokkal dolgozik. A festék földszaga betölti a szobát. A vászon közepére egy fekete, masszív alakot fest, amelynek nincsenek vonásai. Ez az ismeretlen fenyegetés, a 27 éves szellem. Az alak sötét és nyomasztó, elnyeli a körülötte lévő fényt. A fejére arany festékkel egy vaskos, szögletes koronát helyez, amely nem dicsőséget, hanem terhet és birtoklást jelképez.

Aya nézi a vásznat. A gyűlölet és a tehetetlenség forr benne. Ez a festmény a lázadása csendes sikolya. Aztán felveszi a vastag ecsetet, amelyet vörös festékbe márt. A vörös nem a szerelem, hanem a vér, a düh és a pusztítás színe.

Aya elkezdi a vörös csapásokat mérni a fekete alakra és a koronára. Először csak vastag, céltudatos vonalak. Aztán a mozdulatai egyre vadabbak, egyre nyersebbek lesznek. Mintha az ecsettel szúrná, szaggatná a vásznat. Az alak lassan eltűnik a dühös vörös foltok alatt. A festék fröccsen, Aya karját és arcát is beborítja a vörös.

Ahogy a harc a vásznon eléri a tetőpontját, Aya szája kinyílik. Visít.

A visítás nem a fájdalomé, hanem a tiszta düh nyers, feloldódott hangja. A bezártságé, a hatalomé, a férfié, akitől retteg. A hang áttöri a szoba vastag falait, de a szülők tudják, hogy ez csak hiszti. A komornyik aggódva hallgatja az ajtó mögött.

Aya végül a földre rogyik, kimerülten, vörös festékkel beborítva. A vásznon a fekete alak már alig látszik, csak a vörös düh uralkodik, mint egy seb. Aya ekkor jön rá, hogy a visítás és a festés elveszi az energiáját, de nem hoz megoldást. Marad még hat nap.

Aya feláll, letörli a festéket az arcáról. A szobába zárva, minden eszköz nélkül, az egyetlen fegyvere az intelligencia és a memória. A fejemben van az összes cégadat, a beosztottak létszáma, a telephelyek.

13.

A visítás elhalkul. Aya mozdulatlanul ül a festékkel borított vászon előtt, a szobája most a düh nyers lenyomata. A szökési terv még mindig ott kering az agyában, de a fizikai valóság megkérdőjelezhetetlen: hat napig be van zárva.

Délelőtt van. Halk kopogás hallatszik az ajtón. Aya azt hiszi, az ebédet hozzák, de a bezárt ajtó megnyílik. Lady Luna áll az ajtóban. Arcán a fáradtság, a szégyen és a feszültség jelei látszanak. A kezében egy fehér, szatén ruhatakarót tart, mellette egy kicsi, bársony doboz fénylik.

— Elhoztam a ruhát, Aya — mondja az anyja. A hangja rekedt. — És egy ajándékot.

Lady Luna leteszi a ruhatakarót az ágyra. A ruha láthatóan drága, de meglepően egyszerű. Krém színű, finom csipke, elegáns és visszafogott. Nem a Luna családra jellemző hivalkodó menyasszonyi ruha, hanem valami sokkal intimebb, sokkal ijesztőbb. Ezt is Eiden King választotta, a szellem.

Lady Luna kinyitja a bársony dobozt. Belül egy apró, ragyogó ékszer fekszik: egy finom, virágokkal díszített gyémánt korona.

— Eiden küldte — suttogja az anyja. A hangja mostanra újra tele van tisztelettel. — Azt mondta, reméli, méltó lesz a szépségedhez.

Aya szíve jéggé válik. Az ékszer gyönyörű, de számára a gyémántok hideg láncok, a virágok pedig a szabadság halott szimbólumai. A korona a King—hatalmat jelképezi, amit rá akarnak kényszeríteni. Aya hirtelen, minden gondolkodás nélkül felkapja a dobozt. A benne lévő gyémánt koronát a padlóhoz vágja. A törékeny fém és a drága kövek üvegcsörömpöléssel találkoznak a márványpadlón. A virágos korona széttörik, az apró gyémántok szanaszét szóródnak, mint a szétrobbant remény darabkái.

Lady Luna nézi a széttört ajándékot, nézi a lánya arcát. Az elmúlt napok stressze, a félelem Lord Lunától és a Kingektől mind egyetlen pillanat alatt szakít el minden idegszálat az anyában. Felemeli a kezét.

A hangos, éles pofon Aya arcán csattan.

Aya arcába vörös folt ugrik. A fülzúgástól alig hallja az anyját.

— VISELKEDJ! — üvölti Lady Luna. A hangja nem a szokásos puha tónus, hanem egy őrjöngő anyáé. — VISELKEDJ A NEVEDHEZ MÉLTÓAN! Te egy Luna vagy! Nem fogsz szégyent hozni ránk egy King előtt! Még hat nap!

Aya megtántorodik. Nem a fizikai fájdalom dönti le, hanem az anyjától kapott erőszak döbbenete. Az a nő, aki soha nem emel rá kezet, most megteszi. Ez a félelem és a tehetetlenség pofonja. Az anya is be van zárva. Ő is egy Luna bábu.

Az anyja szeme könnyes, könnyei elmosódnak a rákent sminken. Összeszedi magát.

— Most azonnal szedd össze ezt a szemetet, Aya. És kezdd el méltó módon felkészíteni a lelkedet az esküvőre.

Aya az arcát fogja. A pofon nem vágja el a szökési kedvét, hanem megkeményíti. Az anyja és az apja helyett most már csak a bosszú és a szabadság vezeti.

A nehéz tölgyfa ajtó tompa kattanással zárult be Aya mögött. Lady Luna egyedül maradt a lánya luxusbörtönében, a padlón szanaszét szóródott gyémántok hideg csillogásával. A levegőben még ott vibrált a pofon éles, visszhangzó emléke.

Lady Luna lassan felemelte a jobb kezét. Az ujjai remegtek, a tenyere égett, nem a fizikai erőfeszítéstől, hanem a szégyen és a döbbenet forróságától. Mit tettem? A gondolat nem kérdés volt, hanem egy hideg, éles szilánk a tudatában. Soha, egyetlenegyszer sem emelt kezet a lányára. A Luna—dinasztia asszonyai nem viselkednek így. Ők mosolyognak, bólogatnak, és csendben tűrik a sorsukat a selyem és márvány börtönükben.

A tekintete a földön heverő, széttört koronára esett. Eiden King ajándéka. A hatalom és a vagyon ígérete, ami most apró, jelentéktelen darabokban hevert a porban. Pontosan úgy, mint a lánya álmai.

Lassan, mechanikus mozdulatokkal hagyta el a szobát. Nem a saját lakosztálya felé indult, hanem a férje, Lord Alaric Luna irodája felé. Tudta, hogy Alaric nincs ott; egy sürgős videókonferencián vett részt a King Holding jogászaival.

Az iroda ajtaja nyitva állt. Belépett a hatalom fagyos illatába – a drága szivar, a régi bőr és a pénz összetéveszthetetlen aromájába. Az íróasztalon, precíz rendben, ott sorakoztak a dokumentumok. A fúziós szerződések.

Lady Luna odalépett az asztalhoz. Az ujjai végigsiklottak a vastag, dombornyomott papíron. Nem értette a bonyolult jogi formulákat, a milliárdos számokat. Csak két nevet látott újra és újra: King és Luna. Ez a két szó volt a szörnyeteg, ami felfalja a lányát.

Reszkető kézzel felemelt egy lapot. A tinta hidegnek és idegennek tűnt. Egy hirtelen, vad impulzustól vezérelve összegyűrte volna, darabokra tépte volna az egészet. Elégetni. Megsemmisíteni a bizonyítékot, ami a lánya boldogságának halálos ítélete.

De a keze megállt. A mozdulat megfagyott a levegőben.

Hallotta a férje lépteit a folyosón.

A pánik jéghideg áramütésként futott végig rajta. Villámgyorsan kisimította a lapot, és visszatette pontosan oda, ahol volt. Néma árnyékként surrant ki az irodából, a szíve a torkában dobogott.

Visszatért a saját, tökéletesen berendezett hálószobájába. Leült a fésülködőasztala elé, és belenézett a tükörbe. A tökéletes smink, a hibátlan frizura, a drága gyöngysor a nyakán. Egy gyönyörű, üres álarc nézett vissza rá.

A pofon nem Ayának szólt. Annak a tehetetlenségnek, amit a saját élete iránt érzett. Rájött, hogy ő is csak egy darab áru volt a Luna—King fúzióban, ahogy az anyja is az volt előtte. És most a saját kezével lökte a lányát ugyanabba a végzetbe.

A könnyek némán, forró patakokban indultak el az arcán, tönkretéve a gondosan felépített maszkot. A zokogás hangtalanul rázta a vállát. A Luna—ház úrnője, aki mindent megkapott, a legfontosabbat veszítette el: a saját akaratát. És most már a lányáét is.

14.

A pofon hangja elvágja Aya utolsó, vékony kötelékét is a családi biztonsághoz. A következő napok a Luna rezidencia hatalmas szobájában lassú, kínzó gyásszá válnak.

Aya fizikailag nem omlik össze, nem sikítozik és nem zúz szét több dísztárgyat. A kimerültség után az összeomlás csendes, fullasztó. Hétfő. Kedd. Szerda. A napok fogyatkoznak, mint a gyertya lángja. Csak a fülzúgás távoli zúgása emlékezteti a pofonra, ami megmutatja neki, hogy a saját anyja is egy rabszolga a családi rendszerben.

Nézi a szobában álló vásznat. A fekete, koronás alakot, amelyet most a vörös düh borít. A sötétség és a vér színei lassan megszáradnak, és dermedtté válnak. Ez már nem festmény, hanem a lelke tükörképe.

A hatalmas, krém színű, csipkés menyasszonyi ruha a sarokban lévő székre van terítve. Egyszerűsége már nem eleganciát, hanem alázatot sugall. A ruha az utolsó lepel, amit még viselhet, mielőtt az Eiden King tulajdonává válik.

Aya a padlón ül, magához szorítva a térdét. A hideg érintés gondolata megborzongatja a bőrét. Egy 27 éves férfié, aki egy szellem, akiről semmi emberit nem tud. Egy férfié, aki csak hatalom és kontroll.

Gyászolja az ártatlanságát. Azt a hóbortos, művészlelket, aki éppen most, az érettségi után indulna el felfedezni a világot. A szépséget, a természetet, a nyers életet. Ehelyett számokat elemez, üzleti utakra kíséri majd a férfit, mint egy díszes kiegészítő.

A legrosszabb rémálom a tudat, hogy Eiden korán akar gyereket. Aya számára a 20—as évek az utazásról, a festésről és a szabadságról szólnának. Az egész élete most korai befejezést kap.

Aya sír. Nem a pofonért vagy a bezártságért. A jövőjéért, ami nem is az övé. A teste remeg, a fájdalom mélyről, a lelke legaljáról jön. Az összeomlás teljes. A lázadásból megmaradt energia elszáll, helyét a mély, sötét rezignáció veszi át.

Vasárnap 11 óra. A végzet időpontja egyre közeledik.

Aya a gyász legsötétebb pontjára érkezik, ahol már nincs harc, csak elfogadás. De az elfogadás itt nem a behódolást jelenti, hanem a végső stratégia kiindulópontját. Ha nincs semmi veszítenivalója, akkor a szabályok sem vonatkoznak rá.

Aya lassan feltápászkodik. Belenéz a tükörbe. Az arca sápadt, a szeme vörös. A Luna lányát látja a King rabja helyett. Nincs telefon, nincs internet, nincs pénz, nincs szövetséges.

Aya végigméri a szobát, mint egy sakktáblát. Csak az emlékeire támaszkodhat. A King cégek szerkezetére, a munkatársak létszámára, a King—birodalom földrajzi eloszlására. Ha a fizikai szökés nem lehetséges, akkor Eiden Kinget kell sarokba szorítani a saját házasságkötésük napján.

A Katedrális. Az utolsó nyilvános hely. A színpad.

Aya fejében egy új terv kezd kialakulni, amely a váratlanságra épül. Ha Eiden King egy üzlet miatt sietteti az esküvőt, akkor a nyilvánosság a legnagyobb gyengesége.

15.

Vasárnap, 11:00. Aya és Lord Luna elérik az oltárt. A krém színű csipkeruha mögött a hideg elszántság páncélja rejlik. A ruha anyaga is fojtogatja; érzi a több millió dolláros hálót, ami köréje fonódik. Az oltárnál álló Eiden King magas, szigorú, és fekete öltönye szinte elnyeli a fényt. Tekintete most még hidegebb, mint Aya valaha képzeli. Jég és vas találkozása.

Lord Luna átadja a lánya kezét Eidennek. Eiden azonnal magához rántja Ayát. Szorítása szinte lánc, hideg és fémízű a csuklóján. Aya érzi a férfi közelségét. Túl közel van. A tudata visít: Ez a kéz hamarosan magáévá tesz. A testem is egy tétel a fúzióban.

Az első mikrofonba mondott szavak meglepő, fagyos dörrenések. Nem a pap, hanem Eiden King szólal meg. A hangja mély, fagyos, kimért, mint egy gépé.

— Miért nincs rajtad a korona, Aya? — A kérdés nem kérés. Számonkérés. A gyémánt korona hiánya nyilvános tiszteletlenség.

Aya mosolya halálosan rideg, fehér, mint a márvány. A fekete, őzike szemekből hiányzik minden melegség. Szembenéz a férfival, a kamerákkal és az apjával. Ez az utolsó pillanat, amikor még én irányítok.

— Eltörtem — válaszolja egyszerűen. A hangja tiszta, letörhetetlen élességgel hasít. A mikrofonok felerősítik. A válasz nyers, dacos, és széttöri az ünnepélyes csendet.