Hajdú Anna

BETELJESÜLT SZERELEM

Hajdú Anna

BETELJESÜLT SZERELEM

2022

Írta:

Hajdú Anna Veronika

A szerző elérhetősége:

Facebook: www.facebook.com/hajduanna11

Instagram: hajdu.annaveronika

Kiadja:

Hajdú Anna Veronika

szerzői magánkiadás

Copyright © Hajdú Anna Veronika, 2022

Minden jog fenntartva!

ISBN 978-615-01-4139-8

Felelős kiadó:

Hajdú Anna Veronika

Szerkesztette:

Hajdú Anna Veronika

Borítóterv és tördelés:

Hajdú Anna Veronika

Borítófotó:

Shutterstock, Unsplash

Ez a könyv kitalált történet alapján készült. A nevek, helyszí-nek, valamint a cselekmény az író képzeletének szüleménye.

Kedves Olvasó!

Köszönöm, hogy ezt a könyvet választottad!

Bízom benne, hogy segít kiragadni a hétköznapok rohanó világából és lélekemelő hatással bír.

Kívánom, hogy találd meg az igazi párod és legyen részed ebben a gyönyörű, szakrális szerelemben és egységélmény megélésben.

Jó olvasást kívánok!

Szeretettel, Anna

Inspiráló zeneművek

E könyv megírása közben, bizonyos jeleneteknél, örömmel hal gattam számomra kedves, inspiráló zenéket.

Szeretettel osztom meg ezeket, melyek a következők: Johann Sebastian Bach

Toccata-Adagio-Fuge BWV564

Johann Sebastian Bach

Fantasia and fugue in C mi-nor BWV537

Johann Sebastian Bach

Nun komm, der Heiden Heiland BWV659

Claude Debussy

Clair de Lune

César Franck

Prelude, fugue and variation FWV37

1. fejezet

„Ha szeretem az Egyetlent, a világ egy lesz, csak egyet kell szeretnem, hogy mindent szerethessek, és ebben a szerelemben megnyílik a mindenség titka.”

Hamvas Béla

1884 Párizs, Montelié kastély Késő éjjel, hangos kopogásra ébredt Elizabeth, mire a személyzet ajtót nyitott, a titokzatos idegen felverte a kastély lakóit.

Hajnal kettő volt, december hava.

– Ki lehet az, ily késői órán? – tűnődött Elizabeth.

Hiszen nem vártak vendéget, majd csak az ünnepek-re, de addig még több mint két hét volt hátra.

Margaret és Dan nyitottak ajtót. Kint elképesztő

hóvihar tombolt, beinvitálták a látogatót.

Havas volt a földig érő kabátja, sétapálcájára és kalapjára rádermedt a jég, amíg odakint várakozott.

– Üdvözölöm! Miben lehetünk a szolgálatára, éj-nek idején?

– Elnézést a késői zavarásért. A nevem, gróf Grigory Mil am. A szomszéd birtok új tulajdonosa vagyok, segítségüket szeretném kérni.

– Itthon van a ház ura? – kérdezte. – Lángokban áll a pajta a birtokomon, lassan átterjed a kastélyom-ra is, már nem bír el a személyzet a lángokkal. Szük-13

ségem lenne néhány erőskezű férfira.

– A grófúr és felesége külhonban tartózkodnak, tá-vollétükben leányuk, Elizabeth képviseli őket. Azonnal felébresztem a kisasszonyt. – jelezte Margaret. – Kérem, hogy addig fáradjon beljebb!

Amikor Margaret elindult Elizabeth kisasszony szobája felé, hirtelen megtorpant.

Elizabeth a lépcső tetején ál t pongyolában. Gyönyörű hul ámos, szőkésbarna haja kiengedve, a vál-lán pihent.

– Üdvözlöm! Hal ottam fönt a szobámban a ko-pogását Mr.

– Mr. Grigory Mil am! Eddig még nem sikerült bemutatkoznom, mióta megvásároltam a szomszéd birtokot. Keveset tartózkodom itt, ma éj el érkeztem.

– Margaret! Kérlek, értesítsd a személyzetet, hogy tartsanak az úrral és segítsenek neki!

– Mr. Grigory! Bízom benne, hogy hozzájárulás lehetünk, engedelmével, most elköszönök. Viszontlátásra!

Elizabeth kimért, ugyanakkor udvarias volt a lá-togatóval. Másnap reggel érdeklődött Margarettől, hogy sikerült-e megfékezni a lángokat?

– Igen, kisasszony. Hála az égnek! Mr. Grigory, hálájának jeléül, egy teadélutánra invitálja önt és kedves családját a kastélyába.

14

– Ugyan, nincs erre semmi szükség! – jegyezte meg Elizabeth, mintha bármi oka is lett volna arra, hogy visszautasítsa a meghívást. – Ilyen helyzetben, más is ezt tenné, dadus.

– Kisasszony, hiszen várja a válaszát!

– A szüleim sem tartózkodnak itthon, illetlen lenne egymagam elfogadni a meghívását. – érvelt Elizabeth.

– Rendben, ahogy szeretné. – tolmácsolom az üze-netét felé.

– Kérlek, hogy óvatosan fogalmazz, nehogy sér-tésnek vegye!

Margaret egyáltalán nem értette, hogy miért uta-sítja vissza Elizabeth a meghívást, valami egészen különös érzése támadt.

– Egész kiskora óta ismerem ezt a lányt, én nevel-tem fel, valamit elhallgat előlem.

Határozottan ez volt az érzése Margaretnek.

Grigory elgondolkodott a visszautasításon, nem értette. Persze tudomásul vette. Azonban mivel rengeteg teendője volt a kastély kapcsán, így nem sokat időzött ezen a témán. Hamarosan ismét elutazik, addig szeretne még néhány dolgot elintézni. Nem tudja, mikor tér vissza legközelebb.

Elizabeth-nek festés közben jöttek leginkább a kreatív gondolatai. Rajongott a családi kastély kert-15

jéért, gyakran járt, s kelt a fás sétányon, nyáron a ró-zsalugasok között sétálgatott. Mindig csodás érzés kerítette hatalmába, amikor a természet körülölelte.

A rózsa friss il ata egészen elbűvölte őt. Szerette hal -

gatni a madarak énekét, alig várta, hogy kinyíljanak az első kis virágok és újra langyos legyen a levegő, hogy ecsetet ragadhasson a szabadban.

Bensőséges kapcsolatot alakított ki a kastély sze-mélyzetével. Gyermekkori dadusa, Margaret saját gyermekeként szerette őt, és már kislánykorában felismerte, hogy Elizabeth hatalmas alkotó tehetség-gel van megáldva. Imádta a művészeteket, a zenét, tudásszomja olthatatlan volt. Éppen ezért, nyitott volt minden újdonságra, ami a szívét megdobogtatta, jókedvre derítette.

Tehetséges és kedves lányként ismerték, olyan báj al rendelkezett, aminek a férfiak nehezen tudtak ellenállni. Ő azonban nem élt ezzel vissza, pontosan tisztában volt az értékeivel.

Elég szeszélyes volt az időjárás még márciusban, de ő nem bánta, fogta a vásznat, a festékeit és keresett egy napos helyet a parkban.

Olykor eszébe jutott a titokzatos idegen, akinek a meghívását anno visszautasította. Túl magabiz-tosnak vélte őt és volt valami megmagyarázhatatlan a hanglejtésében.

16

– Jól döntöttem, hogy nem mentem el. – elmélkedett magában, miközben a tájat vázolta fel a vá-szonra.

Hűvös szél fújt, mely felkapta a kendőjét és mesz-szire repítette. Szerette volna felvenni a sálat, amikor egy különös férfihang, ismét megszólalt. Épp mö-götte állt.

– Jó napot, Elizabeth kisasszony!

– Hogy kerül ide, Mr. Grigory? – kérdezte Elizabeth csodálkozva.

– Meglepődött?

– Bevallom, nem számítottam látogatóra. – válaszolt Elizabeth. – Jó napot! Mi járatban itt nálunk?

– Az édesapja kérésére jöttem. Szeretné átbeszélni a tölgyerdő sorsát, hogy mit tegyünk vele.

– Amíg várakozom az édesapjára, arra gondoltam, hogy kerülök itt egyet a parkban, s lám, önbe botlottam.

– Nos, Mr. Grigory, hogy tetszik a vidéki élet? Úgy értesültem róla, hogy nagyvárosból költözött ide.

– Igen, jól informálták, Elizabeth kisasszony. Elég szokatlan ez a csönd, ami körülvesz, de ugyanakkor van benne valami misztikus is. Épp ezért vásároltam meg a birtokot, mert szeretném megtapasztalni, milyen érzés visszavonulni a nagy zsivajtól. Persze egyelőre még sokat ingázom.

17

Ahogy beszélgettek, Elizabeth-nek az a gyanúja támadt, hogy ez a férfi méregeti őt a szemeivel. Zavarba is jött ettől, egészen belepirult.

A következő pil anatban Grigory mellé lépett, magához húzta és a fülébe súgta:

– Azóta erről a pil anatról ábrándozom, mióta megláttam önt, ott fent a lépcső tetején pongyolában.

– Mit csinál? Az apám…

Mielőtt befejezhette volna Elizabeth a mondatot, már meg is csókolta őt Grigory.

– Ön egész biztos, hogy nem normális! Most megkérem, hogy menjen el innen, és ne is keressen engem többé!

Grigory elindult és azon tűnődött, hogy milyen finom és tüzes volt a kisasszony csókja. Mindhiába a tiltakozás részéről, ezek szerint ő is érzi ezt a vonzalmat, tehát kölcsönös, hiszen visszacsókolta.

– De miért utasít el? – ezen mélázott.

Közben megérkezett Elizabeth édesapja, így abba kellett hagynia ezt a gondolatmenetet.

– Mr. Grigory, miért szeretné kivágatni ezt a tölgyerdőt? – tette fel a kérdést Henrik.

– Mert elöregedtek a fák, korhadtak és az én bir-tokomat keresztezik.

– Még ha bele is egyezek a kivágásukba, időben gondoskodnia kell majd a pótlásukról.

18

– Azt hiszem félreért, itt nem lesz utánpótlás. –

jegyezte meg Grigory.

– Hogy érti? Idejön a semmiből, és máris kivágat egy egész erdőt?

– Mi az előző tulajdonossal évtizedeken keresztül gondoztuk. Ezeknek a fáknak lelkük van! – tajtékzott Henrik. – Maga meg csak idehányja elém a szavait?

De tudja mit Mr. Grigory, mesélek önnek egy kicsit, mielőtt meggondolatlan cselekedetre szánná el magát.

– Egy aprócska makk, így kezdi mindegyik tölgy az útját de, hogy miként végzi, az a szerencsén és az isteni gondviselésen múlik. A tölgymakkra rengeteg veszély leselkedik, éppen ezért, hogyha valamelyik kicsírázik, és végül szárba szökken, az maga a csoda. Ez a fa, itt előttünk, a létezésével bizonyítja, hogy csodák igen is léteznek. – mutatott maga elé Henrik. – Ebben az erdőben szerelmek köttettek, há-zasságok, életre szóló barátságok, remek üzletek. És tudja miért? Mert az erdő lelkének szépsége, mint egy fátyol úgy takarja be az ember lelkét, átjár bennünket a tiszta szeretet, amit föntről kapunk. Mindettől a csodától akarja megfosztani az embereket?

Ennek az pagonynak, élnie kell! A lányom imádott itt játszani, Elizabeth-nek saját kedvence is van. Azt hiszem, hogy eleget beszéltem. Beszéljen önhöz 19

az erdő! Minden szó kevés, hangolódjon az energi-ára, sétáljon egyet, amikor ideje engedni! Meglátja, önt is megfogja szólítani. Hogy aztán a liget szelleme, vagy más? Az előbb, vagy utóbb, kiderül.

Grigory nehezen tudott megszólalni ezek után.

Megköszönte, hogy fogadta Henrik és annyit mondott neki, hogy nem ígérhet semmit, de a sétát mindenképp megejti a közeljövőben.

– Milyen fura egy alak! – jegyezte meg magában Grigory. – Beszélő fák? – Hát erre nem számított.

Elindult vissza a kastélyba. Közben hol Elizabeth csókján merengett, hol pedig a beszélő tölgyerdőn jártak a gondolatai.

Elizabeth-et teljesen felkavarta ez a váratlan láto-gatás, pláne a csók.

– Mégis mit képzel ez a férfi? – morfondírozott, miközben a szobája felé haladt.

Ledőlt az ágyra. Épp besütött a nap az arcára, így élvezhette a tavaszi napsütés első sugarait.

– Miért érzem magamban ezt a megmagyarázhatatlan feszültséget, amikor megjelenik Mr. Grigory?

Mitől ilyen magabiztos? Túlságosan az! De mégis, oly édes és forró volt a csókja! A francba Elizabeth, hagyd ezt abba! – mondogatta magának! – Hisz nem is ismerem, lehet, hogy egy csapodár alak. – szólalt meg az elméje.

20

Egyik pil anatban rohant volna, hogy megismerje őt, a másik pil anatban, lebeszélte magát erről a férfiról.

– Mondhatom szép, Elizabeth. Gratulálok! Most látod másodjára, és ezt váltja ki belőled. – továbbra sem értette, hogy mi történik vele.

Voltak udvarlói, de soha egyik iránt sem érezte ezt a kettősséget legbelül. Egyszerre haragudott rá és egyszerre vágyott arra, hogy vele legyen.

– Megőrültem? Mi ez az egész?

Még Margaretnek sem beszélt arról, hogy mi fo-lyik körülötte.

– A dadus, ezt egész biztosan nem értené. Csak reménykedem abban, hogy semmit nem vesz észre mindabból, ami velem történik.

Másnap reggel, Margaret finom reggelit szolgált fel Elizabeth kisasszonynak és megeredt a nyelve.

– Képzelje, ez az új szomszéd azon töri a fejét, hogy kivágatja a ligetben a fákat.

– Micsoda? – pattant ki az ágyból Elizabeth. –

Hogy, hogy kivágatja? Ezt meg honnan veszed?

– Dan-nek említette Mr. Grigory inasa, amikor bir-tokbejáráson voltak. Tudja kisasszony, hogy a pagony, keresztezi az úr birtokát. Az előző tulajdonos nagyon szerette ezt az erdőt, szerencsénk volt. A jelenlegi helyzetben, nem tudunk mit tenni. Mr. Grigory dönthet úgy, hogy megválik tőle.

21

– Ezt nem hagyhatom! – pattant fel Elizabeth. –

Tudod, hogy ez az erdő különleges, szakrális hely, de nem csak emiatt. Doroteának is ott a kunyhója. Csak te és én tudunk a létezéséről. Ha kivágják a fákat, oda lesz a hajléka.

– Tudom. Értesítenünk kell Doroteát, hogy mi készül. – vágott közbe Margaret.

– Dadus, még mielőtt hírt viszünk neki, én beszélek Mr. Grigory-val. Ez személyes ügy! Megírom neki levélben, hogy meglátogatom, viszont arról nem értesítem, hogy mi okból kifolyólag megyek hozzá.

Kérlek, juttasd el neki a küldeményt még ma!

Margaret nem bírta ki, hogy ne nézzen bele a levélbe. Döbbenten olvasta, hogy Elizabeth egy bizonyos csókról is említést tesz, de a tölgyesről tényleg nem esett szó.

– Drága kislányom, hát így ál unk! Valami a lát-hatóban kézzelfoghatóvá vált. Igaza volt Dorotinak!

Minden beigazolódik, amit mondott. Éreztem már akkor este, amikor Mr. Grigory váratlanul betoppant, hogy azon az éjjel valami elkezdődött. – elmélkedett magában Margaret. – Édes kicsikém, hosszú út vár rád, de a lehető legcsodálatosabb, amit kaphatsz az élettől.

Dan meghozta Mr. Grigory válaszát, amelyben röviden az ál t, hogy most nincs lehetősége fogadni 22

a kisasszonyt, értesíti majd, ha eljön az ideje.

– Micsoda, ha eljön az ideje? – kérdezte Elizabeth.

– Éreztem ezt az arroganciát rajta már a parkban is.

Nos, akkor jön el az ideje, amikor én úgy gondolom!

– mérgelődött magában.

Elizabeth rettenetesen felbőszült ezen a válaszon.

Elméje hangosan lármázott, nem tudott a szívére hallgatni.

– Margaret, csak te és Dan fogtok tudni arról, hogy hová megyünk. Kérlek, szólj Dan-nek, hogy fogassa be a lovakat, átmegyünk Mr. Grigory-hoz!

Rendkívül nyugtalan volt Elizabeth az úton, egy-részt a viszontlátás miatt, másrészt, a liget jövője is nagyon izgatta.

– Dan, kérem hajtson gyorsabban, mindjárt es-teledik!

Szürkületben érkeztek Mr. Grigory kastélyába.

Úgy tűnt, hogy üres az épület, nem volt mozgás a környékén sem.

– Lehet, hogy ezért írta Mr. Grigory, hogy nem alkalmas neki, mert nem tartózkodik itthon?

Összeszedte minden bátorságát, szólt Dan-nek, hogy kopogjon be.

Kisvártatva egy ősz hajú asszony nyitott ajtót.

– Üdvözlöm, Dan! Mi járatban nálunk? – kérdezte Pecky, a komorna.

23

– A szomszéd birtok kisasszonya, szeretne beszélni a ház urával. Kérem, szólna neki?

– Attól tartok, hogy Mr. Grigory most nem fogad vendégeket.

– Ez az ügy nem várhat! Kérem, hogy értesítse őt!

– Rendben! – válaszolt Pecky.

Pár perc elteltével visszajött a komorna.

– Sajnálattal kell közölnöm, de tényleg nem fogad senkit az úr.

– Elizabeth kisasszony, Mr. Grigory nem fogadja ma önt. – közölte Dan.

– Ezt fel nem foghatom! Milyen halaszthatatlan dolga lehet?

Elizabeth kiszál t a fogatból és így szólt Pecky-nek:

– Kérlek, vezess be!

– De kisasszony, ennek nem lesz jó vége!

– Attól tartok, hogy annak sem, ha nem engeded meg, hogy bemenjek!

Elizabeth beszaladt a társalgóba és Grigory nevét szajkózta.

– Mr. Grigory, beszélnünk kell!

Ahogy megpil antotta őt Elizabeth, úgy érezte magát, mint akibe a vil ám csapott. Épp elkezdte a mondanivalóját Grigory-nak.