Anyámnak, Helennek,
aki megmutatta, hogyan kell álmodni

PROLÓGUS

Nina Kazama parancsnok megérkezik, hogy felmérje a Keltetőben keletkezett károkat.

Még nem tudja.

Rex Manning oktató vele lovagol, ezüst unikornisán megcsillan a hegytetőre tűző nap.

Fogalma sincs semmiről.

A Keltető füves oldalán tátongó sebet öt büszke őrszem vigyázza.

Nem jöttek rá.

Az őrök átengedik Sziget két legfontosabb lovasát.

Senki sem vette észre.

Kazama parancsnok bekukucskál a belső termekbe. Rex Manning, az Ezüst Kör új vezetője követi.

Nem fognak hinni a szemüknek.

Kazama parancsnok hunyorog, várja, hogy szeme megszokja a félhomályt.

– Miért nincsenek még a következő napforduló tojásai az állványokon? – kérdezi.

Ám az őrszemek külső támadástól óvták az épületet.

Még mindig nem jöttek rá, hogy hiába.

A parancsnok átmászik a nyíláson, csizmája nyomán porfelhő száll. Rex követi.

A belső terem minden állványa üres.

Csak a tátongó űrt tartják.

Gyanú ébred bennük.

Rex kapcsol korábban. Nina ránéz, és félelemtől hangos sóhaj hagyja el ajkát. Lépteik visszhangoznak a teremben, ahogy rohannak a lenti tároló felé.

Sehol egy unikornistojás.

És az alsóbb szinten sincs egy sem.

És ez van még lejjebb is, minden szinten, az ősi domb legmélyéig.

Üres tér.

És ekkor végre megértik.

Tizenhárom éven át nem kel ki egyetlen unikornis sem.

Elveszett egy teljes nemzedéknyi lovas.

Aztán a sziklatetőn állnak, a hullámok lent a Tükörszirteket nyaldossák.

– Nem tudhatja meg senki – szól Nina. – Ígérd meg!

– Megtaláljuk a tojásokat – feleli Rex. – Ketten együtt.

Az igazság súlyosan feszül kettejük között.

A Keltető üres.

ELSŐ FEJEZET

SALLY SZENDVICSEI

Skandar Smith épp Gazfickó Szerencséjét kereste. Már megint. Egyesek talán azt gondolnák, hogy lehetetlen elveszteni egy vérszomjas egyszarvú nyomát. De ezek az egyesek kétségkívül nem találkoztak még egy olyannal sem, aki épp most kezdi a harmadik kiképzőévét Sasfészekben. A nyár során az ivadék-unikornisok annyira rosszcsonttá váltak, hogy Skandarnak meggyőződésévé vált, hogy teljesen kiestek lovasaik irányítása alól. Gazfickó Szerencséjét is beleértve.

A szünet utolsó napja volt. Skandar a délelőtt túlnyomó részében Gazfickó után kajtatott, egyik karján Shekoni nyergét egyensúlyozta, másikon a zabla fityegett. Most Sasfészek dombján ült, és idegességében marokszám tépkedte a füvet. Gazfickó egész nyáron eltünedezett – Skandarnak fogalma sem volt, hová –, de most Négypontba készültek volna kvartettjével ebédelni.

Végül Bobby Bruna viharzott a hegytetőre Sólyom Dühe hátán. Egészen vadóc levegőforgatónak látszott, kopottas dzsekijének ujjait feltűrte, alkarján könyökéig látszottak mutációjának palaszürke tollai.

Sólyom egyenesen Skandarhoz vágtatott, Bobby talán egy leheletnyivel később fékezte le a kelleténél. A lány ajka mosolyra rándult, amint Skandar ijedten talpra ugrott. Nyilvánvaló volt, hogy a késlekedés nem a véletlen műve volt.

– Megtaláltad már, Szellemfiú? – kérdezte Bobby, tudomást sem véve Skandar hamuszínű arcáról.

Skandar panaszkodni szeretett volna a lány veszélyes lovaglási stílusára, de közelgett az ebédidő, és az éhes Bobby nem boldog Bobby, így végül inkább csak felsóhajtott:

– Még nem. Menjetek csak előre nélkülünk.

– De utána találkozónk van a nővéreddel, emlékszel? Az Erőd mellett. – Bobby elengedte a kantárt, így Sólyom egy arra kószáló nyúl után eredhetett.

Skandar arca megrándult a nyúl csontjainak roppanó hangjára.

Bobby nem törődött vele.

– Most kell elindulnunk, ha azon a hi-he-tet-len helyen akarunk enni, amit találtam. Később teljesen tele lesz!

– Még mindig nem értem, miért nem mondod meg a nevét.

– Mert meglepetés – tért ki a válasz elől a lány. – Ööö…, hát ő meg mióta szokott késni?

Mitchell Henderson lovagolt feléjük Vörös Éj Szirénje hátán. Vörös sokkal démonibban festett, mint bármelyik unikornis – sörénye és farka fényesen lángolt, akárcsak szeme és patái. De Skandar szinte figyelemre sem méltatta, hiszen saját egyszarvúja, Gazfickó Szerencséje ott ügetett legjobb barátja tüzes oldalán.

– Hát itt vagy? – Skandar megölelte Gazfickó ónix nyakát félig megkönnyebbülten, félig neheztelve.

Az egyszarvú boldogan dobálta fejét, tülkén csillogott a napfény. Kötelékük fodrozódott az újratalálkozás örömétől, bár Skandar örömére árnyékot vetett, hogy észrevette, Gazfickó tegnap még fényes fekete szőrét mostanra vastagon belepte a por.

– Mitől lett ilyen piszkos? – kérdezte Bobby a szárnyát csattogtató Sólyom mellől. Az ő unikornisa utálta a koszt.

– Sajnálom, hogy megszakítom a csevejt – mondta Mitchell gúnyosan –, de nem kérdezné meg valaki, hogy mi történt velem?

Mitchell zöld dzsekijéről valami furcsa ok folytán hiányzott a cipzár, a kabát szárnyai nyitottan fityegtek, felfedve a fiú meztelen, barna mellkasát.

Bobby felhorkant.

– Ne nevess, Roberta. Figyelmeztetlek.

– Mi történt? – kérdezte Skandar kedvesen.

Mitchell felsóhajtott, hajában hullámot vetettek a lángok.

– Vörös. Egész nyáron azzal szórakozott, hogy lángra lobbantott dolgokat, és mostanra engem is a célpontjai közé vett.

Skandar összehúzta a szemöldökét.

– De azért nem bántana, ugye?

A kvartett unikornisai egyre kaotikusabban viselkedtek, de azért szándékosan nem bántották lovasaikat.

– Ezért kellett levennem a pólómat – mondta Mitchell elkeseredetten. – Azt hitted, azért jöttem így, mert melegem van?

– Én… – kezdte Skandar Bobbyra pillantva (a lány a kezét rágcsálta, hogy vissza tudja tartani a nevetést) – nem egészen értelek.

– Vörös megperzselte a kabátom cipzárját, így nem tudtam felhúzni – dühöngött Mitchell. – Aztán ugyanezt tette a pólómmal, sőt a tartalékként hozott pólót is felgyújtotta, még mielőtt áthúztam volna a fejemen. A kötelékünkön éreztem, hogy rendkívül viccesnek találja a dolgot. Csak akkor hagyta abba, amikor már teljesen félmeztelenül álltam előtte.

– Remélem, legközelebb nem a nadrágját pécézi ki magának – motyogta Bobby, mire Skandar csak nagy nehézségek árán tudta elfojtani a vigyorgást.

– Miről sutyorogtok? – kérdezte Mitchell.

Bobby gyorsan reagált.

– Gyerünk, már úgyis késésben vagyunk. Flo Négypontban vár ránk, miután letette Kennát. Meghívtam a kovácsolt bárdunkat is.

Mitchell szemei elkerekedtek.

– Jamie is ott lesz? Ez kész katasztrófa. – A szétcincált dzsekire mutatott, a tűzkitűző megcsillant, ahogy a szellő belekapott a szétnyílt kabátba.

Skandarnak támadt egy ötlete.

– Mi lenne, ha Gazfickó kantárjával összefognád a kabátot? – Azzal Mitchell felé nyújtotta a gyeplőt. – Legalább nem lengedezne összevissza.

Mitchell gyanakodva nézte a kék kötelet, de belátta, ha ebédidőre oda akarnak érni, nincs más választása. És Mitchell gyűlölt késni.

– Talán új divatot teremtesz – mondta Bobby pajkosan.

– Igazán befoghatnád – mordult rá Mitchell, és a derekára kötözte a kantárt.

Skandar Gazfickó hátára szállt, és a többiek nyomába eredt le a dombról, Négypont főutcájának irányába. Örömmel állapította meg, hogy a vörös, a kék, a zöld és a sárga élénk árnyalataiban pompázó házak közül már sokon kijavították a fióka évükben keletkezett, elemek okozta károkat. És a távolban az Ezüst Erőd Lándzsája újra az eget szurkálta.

Sziget sok épülete azonban továbbra is újjáépítésre várt, ahogy Skandar szíve is romokban hevert, ha visszagondolt a júniusi eseményekre. A nyári napforduló idején Sziget percekre volt attól, hogy darabokra szakadjon a saját kiegyensúlyozatlan mágiájától. Az egyensúlyvesztést az okozta, hogy az Ezüst Kör vad unikornisokat kezdett gyilkolni. Skandarnak, Bobbynak, Flónak és Mitchellnek sikerült megmentenie azzal, hogy az Első Lovastól és a Vadunikornis-királynőtől elnyerték a csontfustélyt. Ezután azonban Skandar egy minden képzeletét felülmúló rémálomban találta magát. Nővérét, Kennát hozzákötötték egy vadunikornis-csikóhoz. A Takács – az édesanyjuk – épp olyan köteléket kovácsolt közéjük, mint a sajátja.

Kazama parancsnok elborzadva bár, de engedélyezte Kennának, hogy Skandarral maradjon, amíg nem hoz döntést a vad unikornis és a lány jövőjét illetően. Skandar eleinte próbálta a dolog derűs oldalát szemlélni. Csodás volt arról írni apának, hogy Kenna Sasfészekben van. De ahogy telt-múlt az idő, Skandar egyre inkább aggódott a lány szíve köré kovácsolt kötelék miatt. A Kenna számára rendelt almásszürke unikornis után kezdett kutakodni a Vadonban Javító-álmai segítségével. Minél tovább halogatta Nina a döntést, annál inkább vágyott arra, hogy megtalálja a módját annak, hogy visszaszerezze azt az unikornist – azt az életet – Kennának.

– Szokatlanul erősen töröd valamin a fejed – állapította meg Bobby, amint a palaszürke Sólymot lépésbe lassította Gazfickó mellett.

– Miből gondolod?

– Ráncolod a homlokod – felelte a lány. Bobby lehet, hogy hangos volt, de érzékenyen figyelt mások – kiváltképp Skandar – érzéseire.

– A nővérem – mondta Skandar egyszerűen. Nem volt még kész arra, hogy megemlítse, Kenna és a számára rendelt unikornis újraegyesítésén töpreng. Ahhoz még több dolgot meg kell tudnia.

– Mit akarhat Nina? – robbant ki Bobbyból. – Ez a késlekedés egyáltalán nem jellemző egy levegőforgatóra. Tessék csak dönteni! Mit gondol, mire jut a nyomozás? Kiderül, hogy a Takács Kenna nyeregtáskájában bujkál?

Bobby kezdettől fogva mérges volt amiatt, hogy Kennán és a vadunikornis-csikón vizsgálatokat végeznek az Ezüst Erődben – az Ezüst Kör bázisán. Gúnyos kacajt hallatott minden alkalommal, amikor Flo bizonygatta, hogy az Ezüst Kör új vezetője, Rex Manning sokkal kedvesebb, mint apja, Dorian Manning volt.

– Azért nála nem olyan nagy ügy jobbnak lenni – morgolódott Bobby. – Rex apja tavaly csaknem megsemmisítette Szigetet. Minket tartóztattatott le az általa elkövetett unikornisgyilkosságok miatt.

Skandar sem szerette, ha Kenna az Erőd pajzsszerű falai mögött van. Az Ezüst Kör Sziget legbefolyásosabb csoportja, tagjait ezüstunikornis-lovasok adják. A szellemforgatókkal való ellentéteik századokra nyúlnak vissza.

– Az Erőd a legbiztonságosabb hely a tesztek számára – vitatkozott Flo. – Kenna és Sziget szempontjából nézve is. A vad unikornisok okozta sérülések nem gyógyulnak be, emlékszel?

Egy hónap távlatából nézve Skandar boldogan látta be, hogy Flónak igaza volt. Kennát rendszerint az Erődbe idézték, és láthatóan sosem történt semmi rossz. Faggatták a Takáccsal töltött időről, kérdezgették a kovácsolt kötelékről, aztán arra kérték, idézzen meg elemi mágiát. Az őrszem nem engedte, hogy unikornishátról tegye, csak egyik tenyerét helyezhette a lény nyakára. Egyetlen szikrácskát sem sikerült megidéznie.

– Eltűnődtél már azon – kérdezte Bobby Skandar oldalán lovagolva –, hogy mit csinálhatott Kenna a Takáccsal töltött időben? – Hangja sokkal bizonytalanabb volt, mint általában.

– Kenna azt mondta, alig beszélgettek, a Takács csak a kötelék kovácsolásával törődött – felelte Skandar mereven. – És én hiszek neki.

– Nyilván én is hiszek neki… de mi oka lehet Erika Everhartnak arra, hogy kovácsoljon egy köteléket a lányának, hogy aztán magára hagyja, és Sasfészek karjaiba dobja? Ez nem hangzik túlontúl… takácsosnak.

– Nem – mondta Skandar komoran. – Egyáltalán nem. De abban biztos vagyok, hogy Kenna elmondott mindent, amit tud. Tisztában van vele, hogy milyen gonosz a Takács. Sasfészekben akar maradni, és azt akarja, hogy lovasnak képezzék ki… Mindig erről álmodozott.

Egy vad unikornis ugyanakkor aligha lehet olyasvalami, amiről bármelyikük is képzelgett volna.

Bobby intett a kezével.

– Erre.

A három barát lefordult a főutcáról, és sűrű fák közt találta magát, melyek ágaira éttermek épültek. Kellemes beszélgetések hangjai keveredtek az evőeszközök csilingelésével. Az illatoktól összefutott szájukban a nyál. Skandar gyomra megkordult, amint elhaladtak a Taco Sziget mellett, de szívesen választott volna pizzát, curryt, tapast, falafelt, rament, sült csirkét, vagy akár palacsintát is.

A fentről hallatszó csevegések egy pillanat alatt megváltoztak, a hangok suttogóvá váltak.

– Ez a sasfészekbéli ezüst.

– Olu Shekoni lánya.

– Nézd, hogy ragyog az unikornisa!

Befutott Flo Shekoni. Ezüstpenge csillogva ment végig a szűk utcán, hogy találkozzék a többiekkel. Az ezüst unikornisok amilyen nagyhatalmúak, olyan ritkák voltak Szigeten, így Penge mindig csodálatot váltott ki, noha Flo gyűlölte a ráirányuló figyelmet.

Flo először Skandar tekintetét csípte el, és megnyugtatóan rámosolygott.

– Kenna jól van, sőt még annál is jobban. Amikor bekísértem az Erődbe, Rex azt mondta, hogy valószínűleg ez lesz az utolsó alkalom, hogy vizsgálatra hívják.

Skandar szíve megtelt reménnyel. Talán az Ezüst Kör új vezetője tényleg javulást hoz?

Flo Mitchellre nézett, aki épp újracsomózta Gazfickó kantárját a kabátja körül, majd Skandarra pillantva kérdőn felhúzta szemöldökét.

A fiú kuncogott.

– Majd később elmondom.

Penge Gazfickó nyomába szegődött, és Flo felsóhajtott.

– Mindennek olyan jó illata van. Anyukám mindig azt mondja, hogy sokkal jobb lett a kaja Szigeten a Szerződés óta.

Skandar előrehajolt Gazfickó nyakához, és az egyik fatörzsre kifüggesztett étlapot olvasgatta. Némi ijedséget érzett. Egy csomó mindent sosem kóstolt még, és nem azért, mert anyaföldi volt. Kiskorában sosem volt pénzük arra, hogy étteremben egyenek.

Skandar fél füllel hallgatta, ahogy Flo, Mitchell és Bobby az ételekről beszélgetnek, és Gazfickó sörényébe fúrta ujjait. A fekete unikornis mordult egyet, hasa megremegett Skandar lábai közt. Így már valahogy kevésbé számított, hogy mennyi ételfajtát nem ismer még. Gazfickót hidegen hagyták az efféle dolgok.

– Csak nem a kovácsolt bárd? – Bobby hangos kiáltására Skandar is felkapta a fejét.

– Kérlek, ne nevezz így – motyogta a négy lovas felé közeledő Jamie.

– Jól nézel ki, Jamie – mondta Flo.

A szerszámoktól súlyos bőr kovácsköténynek nyoma sem volt, sehol semmi koromfolt. A fiú zöld galléros pólót viselt.

– Igen? Úgy gondolod? Köszi – mondta Jamie szórakozottan, és aranybarna hajába túrt. Kétszínű szemét Mitchell felé fordította, aki megdermedt a mozdulatban Vörösről leszálltában.

– Tudok segíteni? – kérdezte Jamie szája sarkában bujkáló mosollyal.

Mitchell elengedte Taiting nyergét, és a földre huppant.

– N-nem kell, kösz, megvagyok, remekül vagyok – dadogta, közben barna keretes szemüvegét feltolta az orrán, és kétségbeesetten igazgatta dzsekijét.

Jamie tekintete megpihent a kék vezetőszáron Mitchell derekán.

Mitchell haja egyre fényesebben izzott.

– Ööö, igen, hosszú történet. Vörös volt…

– Tádám! – kiáltotta Bobby. Egy Sally Zamatos Szendvicsei nevű hely elé érkeztek. Bobby sugárzó arccal bökött a fatörzsre erősített étlapra. Flo és Skandar zavartan néztek egymásra.

– Azt akarod mondani, hogy a nagy ebédterved célja, amelyre félig felöltözött embereket hurcoltál el, egy szendvicsbolt? – kérdezte Mitchell felháborodottan.

– Ez nem szendvicsbolt, Mitchell. A Sally igazi szendvicskánaán. Egy szendvicsétterem, ha úgy tetszik. – Bobby imádattal bámulta az étlapot.

– A Sally tényleg fogalom – értett vele egyet Jamie. – Elég gyakran járok ide, meg kell hagyni.

– Jó, jó, voltaképpen semmi baj a szendvicsekkel – mondta gyorsan Mitchell.

Skandar és Flo leszálltak a nyeregből, így már el tudták olvasni az étlapot.

– Te most ugratsz minket – mondta Skandar majdnem nevetve.

– Bobby, hogy tudtad rávenni Sallyt erre? – kérdezte Flo, aki a hangja alapján egyértelműen zsarolásra gyanakodott. Bobby vészhelyzeti szendvicseit az egész kvartett jól ismerte: vaj, sajt, málnalekvár és Marmite.

Mitchellnek tátva maradt a szája.

– De a te szendvicsed maga az egészségügyi kockázat!

– Sally szerint elég népszerűek – jelentette ki Bobby. – Na, gyerünk! – Azzal áthúzta Sólyom kantárját egy fémgyűrűn, melyet az unikornison érkező vendégek számára szereltek oda, és hármasával szedve a fokokat, megindult felfelé az üzletbe vezető létrán, példát mutatva a többieknek.

Bent egy nő állt a pult mögött.

– Nahát, csak nem a hónap szendvicsének kiötlője?! – mondta, ahogy közeledett a kvartett. A nő rövid göndör frizurát viselt, szivárványos kötényt kötött maga elé, arca mosolygós és rózsaszín volt.

– Szia, Sally – mondta Bobby pipiskedve, olívaszín bőre kipirult az izgalomtól. – Öt vészhelyzeti szendvicset kérünk.

– Ööö, Bobby, én azt reméltem, hogy ehetek majonézeset – vágott közbe gyorsan Skandar.

– Én tűzzónás csirkehúsosat kérek – mondta Mitchell.

– Nekem egy pikáns garnélás lesz – motyogta Flo némi bűntudattal.

Sally elfintorodott.

– Kimaradtok a jóból. A Vészhelyzeti vezeti az eladási listánkat.

– De vajon rendelt-e valaki már másodszor is olyat? – mormolta Mitchell Skandar felé.

Végül Jamie beleegyezett, hogy kipróbálja Bobby szendvicsét, de csak akkor, ha nem hívja többet kovácsolt bárdnak. Jamie nem akarta követni a családi hagyományt, hogy bárd legyen, annak dacára sem, hogy júniusban valódalt énekelt.

A szendvicsező tényleg népszerű volt.

Kifelé menet beleütköztek Reece-be, Sólyom kovácsába, aki valami üdvözlésfélét morgott Bobby felé. Már idősebb volt, őszülő szakállt viselt, és nem volt kimondottan barátságos. Akárcsak Vörös kovácsa, aki négy lovasnak is készített páncélt pályafutása során. Jamie-vel ellentétben ők nem szívesen barátkoztak ivadékokkal.

Csak egyetlen asztal volt szabad a teraszon. Jamie odaintegetett egy igencsak hangos társaságnak, ahonnan egy fiatal nő indult feléjük szendviccsel a kezében. Világosszőke haját lófarokba fogta.

– Ő itt Clara – mutatta be tiszteletteljes hangon. – A parancsnok unikornisának kovácsa.

Clara Mitchellre szegezte a tekintetét.

– Mi történt? – érdeklődött a megperzselt dzsekire mutatva.

Jamie válaszolt, kimentve Mitchellt a kínos helyzetből.

– Ivadék a Sasfészekben – magyarázta.

– Ó, a harmadév. Látnod kellett volna, mekkora lázadó volt Félrecsapott Villám Nina Káosz Próbatételeinek kezdetekor, alig tudtam ráadni a páncélt.

– Szóval az ilyen viselkedés általános? – kérdezte Mitchell félszegen.

– Teljesen – nyugtatta meg Clara.

– És az is, hogy egy unikornis eltűnik, ha úgy tartja kedve? – kérdezte Skandar halkan.

– Ritkább, de ne aggódj miatta.

– Sólyom nem változott semmit – mondta Bobby. – Ugyanolyan tökéletes.

– Nem szép dolog dicsekedni, Bobby – dorgálta Flo.

– Mi újság Ninával? – kérdezte aggódva Jamie.

– Ugyanaz – sóhajtotta Clara. – Órákra eltűnik naponta, de tudom, hogy nem edzeni megy, mert sosincs rajta páncél. Villám kimerülten tér haza, Nina pedig leverten.

– Mi a baja? – kérdezte Skandar. Kennára gondolt, és a vele kapcsolatban meghozandó döntésre.

– Ötletem sincs – vont vállat Clara, a szerszámok csörömpöltek kötényzsebében. Flo felé fordult. – Apád próbált vele beszélni, de kerüli őt.

Flo apját, Olu Shekonit Sziget legjobb szíjgyártójának tartották. Ninának, akárcsak Skandarnak, Shekoni nyerge volt.

– Ha így folytatja tovább, idén nem kvalifikálja magát a Káosz Kupára – mondta Clara idegesen. – Mesterhármasra készülünk, ez idáig még senkinek sem sikerült.

Skandar gyomra összeszorult. Az egyetlen lovas, aki a közelébe jutott annak, hogy három Káosz Kupát nyerjen, az anyukája, Erika Everhart és Vérhold Napéjegyenlősége volt. De miután Vérholdat verseny közben megölték harmadik próbálkozásuk alkalmával, Erika hagyta, hogy elárassza vad unikornisának sötétsége, és Takáccsá vált.

– Jól vagy, Skar? – kérdezte Flo kedvesen, miközben a többiek Clarával beszélgettek. – Izgulsz a holnap kezdődő edzések miatt? Mitchell biztos benne, hogy az oktatók elárulnak majd részleteket a Káosz Próbatételekről.

– Egy kicsit – mondta meggyőződés nélkül.

Minden ivadék igyekezett a lehető legtöbbet megtudni az új év tartogatta kihívásokról. A Sasfészekben maradás mérföldköve idén a Káosz Próbatételek volt, ahogy az előző években a Kiképzési Próbatétel vagy a fiókák lovagi tornája. Skandar felsőbb éves barátai a Vándorsólyom Társaságból azt állították, hogy a harmadévesek versenyei az elemi zónákban lesznek. Minden évben változott a helyszín, hogy ne lehessen rá könnyen felkészülni.

Ez természetesen nem tántorította el Mitchellt attól, hogy a korábbi Káosz Próbatételeket tanulmányozza. De amint a könyvek átböngészése után újoncokat és ragzókat kezdett kérdezgetni tapasztalataikról, sokan közülük nem voltak hajlandóak válaszolni. Flo attól tartott, hogy megrázkódtatás érhette őket, Bobby szerint inkább azért titkolóztak, hogy növeljék esélyeiket a Káosz Kupán. De Skandar nemigen figyelt, valami egészen más foglalkoztatta.

– Váltok néhány szót Craiggel – mondta, ahogy észrevette a könyvkereskedőt a teraszon.

Craigé volt a Káosz Fejezetei könyvesbolt. Kedvelte a szellemforgatókat, igyekezett összegyűjteni azon régi lovasok tudását, akiknek unikornisát lemészárolták, amikor a szellem elemet illegálisnak nyilvánították. És ő volt az egyetlen, aki tudott Skandar titkos reményéről, hogy egyszer talán újraegyesítheti Kennát és a neki rendelt egyszarvút.

Épp mielőtt odaért volna Craighez, az önmagát elpusztító Sasfészekben megjelenő Kenna emlékképe idéződött föl benne, és megdermedt. Újra hallotta, ahogy Kenna számonkéri rajta az összes hazugságát szövetséges eleméről és anyjukról. Próbálta elmagyarázni, hogy ő Javító – olyan szellemforgató, aki álmok segítségével képes megtalálni a lovasokat és a hozzájuk rendelt unikornist, akit ki kellett volna kelteniük, és köteléket is képes létrehozni köztük. Próbálta elmagyarázni, hogy álmodott már egy almásszürke vad unikornisról, aki a lány számára volt rendelve. De addigra már késő volt. Skandar gyomra forogni kezdett, ahogy eszébe jutott Kenna távolba meredő arckifejezése, a tekintet, amelyből megértette, hogy már késő.

Akkor Skandar elmondta, hogy mennyire sajnálja. Kenna pedig elmesélte, hogy annyira kétségbeesetten vágyott egy unikornisra, hogy elhagyta Anyaföldet Dorian Manning, az Ezüst Kör akkori vezetőjének segítségével, hogy aztán elszökjön tőle, anyja ígéreteinek nyomába szegődve. Aztán miután minden tévedésük napvilágra került, a testvérek megbocsátottak egymásnak.

– Mi van ebben? – kérdezte Craig, ahogy észrevette a közeledő Skandart. A szendvicséből szivárgó lekvárt és Marmite-ot vizsgálgatta.

A kérdés az emlékeiből a jelenbe rántotta Skandart. Felkuncogott.

– Ne akard tudni.

– Hogy van Kenna? – kérdezte Craig kedvesen, s közben egy szék felé irányította Skandart.

– Az Erődben van megint – mondta Skandar, és mély levegőt vett. – Találtál valamit?

Craig ingatta a fejét, kontya belerázkódott.

– Egyik szellemforgató sem tud semmit a kovácsolt kötelékekről, arról pedig végképp nem, hogy fel lehet-e őket bontani. Természetes köteléket sem próbáltak feltörni sosem, egy kötelékkel rendelkező unikornis meggyilkolása évszázadok óta bűnnek számít. Azt meg láttuk, milyen pusztítást okoz egy vad unikornis megölése.

Öklendezés hangjai hallatszottak.

Mitchell majd’ megszakadt a nevetéstől.

– Én figyelmeztettelek.

Ezek szerint Jamie belekóstolt a vészhelyzeti szendvicsébe.

– Talán elteszem az enyémet későbbre – mondta Craig diplomatikusan, és indulni készült. – Továbbra is keresni fogom a választ, neked viszont el kellene töprengened azon, hogy meddig akarsz elmenni. Kenna szereti azt a vad unikornist, nem? – A könyvkereskedő barna szemei Skandar tekintetét keresték.

– Tudom, de még nem döntöttem el, hogy egyáltalán mondok-e róla valamit – szólt Skandar tétován. – Attól függ, hogy alakulnak Kenna dolgai. Biztonságban akarom tudni.

– A biztonság nem ugyanaz, mint a boldogság, Skandar – figyelmeztette Craig. – Ezt ne feledd el.

*

A kvartett az ezüsthárs sétány végén várt Kenna Smithre. Alig néhány perce voltak csak ott, amikor Gazfickó és Vörös összeszövetkeztek, és fellobbantottak egy ágat Sólyom feje fölött, felháborodott sikolyra késztetve ezzel az unikornist. Épp, amikor hamueső záporozott tökéletesre fésült sörényére, az Ezüst Erőd pajzskapuja felemelkedett.

Egy magányos lovas lépett ki rajta, nyomában egy vadunikornis-csikóval.

Skandar tekintete találkozott Őrjöngő Héjáéval. Csak néhány pillanatig néztek farkasszemet, mielőtt Skandar pislogott, és a meleg szeptemberi délután ellenére megborzongott. A vad egyszarvú szemeiben végtelen árnyék és halhatatlan szenvedés tükröződött. Őrjöngő Héja egy halálban leélt életre volt kárhoztatva. Skandar nemeslelkű, nagyon is élő nővére pedig hozzá volt kötve.

Ahogy a frissen kikelt Gazfickó, a vad csikó is ló nagyságúra nőtt néhány hónap alatt. De itt véget is értek köztük a hasonlóságok. Gazfickó szarva fekete volt, akárcsak fényes szőre; Héjáé kísértetiesen átlátszó volt, mézszínű bundájából már hullott a szőr, és fénye is odalett. Két Sasfészekben töltött év után Gazfickó izmai hullámoztak, szárnyaiban telt, erős tollak díszelegtek. De Héja csontjai kilátszottak: néhány göcsörtös csigolya türemkedett ki a hátán, öt, lépései nyomán fel-le mozgó borda, mellső lábai emelésekor átsejlett bőrén a lábszárcsont. Néhány szárnytolla már kihullott, helyükön bőrszerű folt maradt, sokkal inkább emlékeztetett túlméretezett denevérre, mintsem egy nagy ragadozómadárra.

Őrjöngő Héja örökké vad lesz. Kötelékét kovácsolták, nem elrendelt volt. Valaki máshoz tartozott, valakihez, aki nem jutott el a Keltetőhöz a tizenharmadik életévében a nyári napfordulókor. Kenna pedig egy másik unikornishoz volt rendelve, az almásszürkéhez, amelyik még mindig odakint van a Vadonban, egyedül.

Amint Kenna Skandarra mosolygott, Agatha Everhart Kennával kapcsolatos figyelmeztetése visszhangzott a fiú fülében: Nézd meg, mit tett a kovácsolt kötelék Erikával… Öt szövetség húz egyszerre öt irányba… Öt út az unikornis ereje számára, hogy uralkodjék feletted…

Skandar mindig arról ábrándozott, hogy egyszer Kenna is Szigetre jön, és együtt lesznek Káoszlovasok. De mi van, ha Sziget szerint a lány túl veszélyes lovas lenne? Mi lesz, ha Sasfészek kizárja? Mit tesz akkor Skandar?

A gondolat megrémítette, emiatt elméje újraformálódó terve felé fordult, amely talán másféle jövőt ígér nővérének. Úgy döntött, hogy Gazfickó istállójában alszik aznap éjjel, és megkeresi nővére almásszürke unikornisát egy Javító-álom segítségével. Meg akart bizonyosodni róla, hogy a Kenna számára rendelt egyszarvú biztonságban van.

Biztos, ami biztos.

MÁSODIK FEJEZET

VAD MUTÁCIÓ

Aznap késő este Skandar belépett Gazfickó istállójába. Az unikornis kinyitotta egyik szemét, amely vészjóslóan villogott feketén és vörösen; kötelékük ingerülten vibrált – Gazfickó mérges volt, hogy felébresztették.

– Idebújhatok hozzád? Kérlek… – Mind ez idáig Skandar sosem kért engedélyt ahhoz, hogy Gazfickó szárnya alatt aludjon. De most szükségesnek érezte. Nyáron több alkalommal fordult elő, hogy lángokkal vagy jeges széllel jelezte Gazfickó, hogy egyedül kíván lenni az istállóban. De ezúttal a fekete unikornis felborzolta tollait, mintha azt mondaná:

– Rendben, ha nagyon muszáj. – Azzal felemelte egyik nagy fekete szárnyát, és megengedte, hogy Skandar odabújjék mellé.

– Mi van veled, hé? – suttogta Skandar, és megsimogatta Gazfickó oldalát.

Gazfickó mellkasa mélyen dübörgött, de az érzelmei, melyeket Skandar a köteléken át érzett, zavartnak tűntek. Skandar Gazfickó oldalára fektette fejét, hallgatta az unikornis légzését, és azzal igyekezett nyugtatni magát, amit a parancsnok kovácsától hallott, hogy ez teljesen normális az ivadék-unikornisok esetében.

Aztán lovas és unikornisa egy csapásra elmerültek egy Javító-álomban.

Skandar egyre jobb volt ebben. Álomjelenléte csak egy pillanatra vegyült össze Kennáéval – egy fehér kéz felvillanása erejéig, mely nem az övé volt –, aztán máris mellé telepedett. Egy lombház teraszán lógázták lábaikat. Valahol Sasfészekben kellett lenniük, mert ahogy Skandar feltekintett, mindenütt zöldet látott. És mostanra már megtanulta, hogy az álom helyszíne megegyezik azzal, ahol a lovas a valóságban is van. Nem töltött itt sok időt – ezúttal nem Kennát akarta megkeresni.

A kötelék húzta Skandar szívét. Ő és Gazfickó oly sokszor csinálták ezt az elmúlt hónapban, hogy nem is kellett csillogó kötelékükre tekintenie, tudta, hogy az a Vadonba vezet.

Skandar megérintette a fehér fonalat, rohant a nyomában, majd belecsapódott…

– Hol lehet?

Amint Skandar álomjelenléte egyesült a Kenna számára rendelt unikorniséval, ugyanezt a kérdést érezte magában minden alkalommal, csak ezúttal az almásszürke unikornis fejében ismétlődött.

– Hol lehet?

Skandar próbált megnyugtató gondolatokat sugározni felé, próbálta elé idézni nővére arcát, de –

Gyilkolás. Vér. Magány. Düh.

Skandar megborzongott. A vad unikornis ma különösen dühös volt. A fiú küzdött, hogy kiszabaduljon a testéből, küzdött, hogy különválassza érzéseiket. Őrületes harag szállta meg, sötét árnyak felhőzték el a látását, aztán maga alá gyűrte a fájdalom. Mellkasa égett, feje dübörgött. Túl sokáig maradt. Mindig túl sokáig maradt. Felüvöltött.

– Skar?

Valaki megrázta, hogy felébredjen, hogy megmentse az unikornis végtelen szenvedéseitől.

Kenna állt az öccse előtt: barna kócos haj, sápadt arcán aggodalom. Skandar ösztönösen felé nyúlt, akár kiskorában, és a lány gondolkodás nélkül ugyanezt tette. Szorosan ölelték egymást, és a fiú fejét és mellkasát feszítő fájdalom enyhülni kezdett. A lány illatában Margate sós levegője és Sasfészek fenyőszaga keveredett – az otthon illata.

– Rémálmod volt?

Skandar bólintott. Jó kifogás volt – kiskorában is sokszor álmodott rosszat. És esze ágában sem volt épp most megosztani a Javító-álmok részleteit Kennával. A lány tudta, hogy tavaly álmodott a számára rendelt unikornissal, de arról fogalma sem volt, hogy ezek az álmok most is tartanak, és hogy fájdalmat okoznak Skandarnak.

– Mit keresel idelent? – váltott témát Skandar.

– Csak rápillantok Héjára. Nem jössz?

Volt valami huncutság Kenna hangjában, de Skandar követte a bokszok kanyarulatain át, a lámpafényben csillogó unikornisszarvak között. Skandar szeretett kettesben lenni Kennával, de nem sok esély kínálkozott ilyesmire, hiszen nővérének előírták, hogy a vízoktató lombházában aludjék.

Szisszenések és sikolyok visszhangoztak mögöttük, ahogy közeledtek Héja boksza felé. Az unikornis Sasfészek két legerősebb unikornisa között lakott: egyik oldalán Mennyei Tengermadár, a vízoktató, Peresphone O’Sullivan egyszarvúja volt, a másikon Ezüstboszorkány, Rex Manning, az Ezüst Kör új vezetőjének unikornisa. Rex Manning volt az új levegőelem-oktató is Sasfészekben.

Flo szerint Rex nem akart nagy ügyet csinálni abból, hogy ő az Ezüst Kör első olyan elnöke, aki egyben Sasfészek oktatója is. Skandar azt gyanította, ez összefügghet azzal, hogy kegyvesztett apja tavaly vad unikornisokra vadászott; igyekezett minél többet elpusztítani közülük, így Skandar őket már nem tudta volna összekapcsolni lovasaikkal, akiket annak idején nem engedtek a Keltetőhöz.

Kenna kitárta Héja bokszának ajtaját, és megpróbálta lekenyerezni Gazfickó egyik zselébabájával. Skandar idegességében lélegezni is alig tudott. Nem bízott nővére vad unikornisában. Még nem. De talán sosem fog. Az az unikornis túléli majd Kennát. A kovácsolt kötelék miatt Héjának nem kellett feladnia halhatatlanságát, ahogy Gazfickó megtette Skandarért. Ők ketten sosem lesznek egyenlőek. Azzal próbálta megnyugtatni magát, hogy az iménti Javító-álmára gondolt – a Kenna számára rendelt unikornis odakint van biztonságban.

– Héja miért nem eszi meg? – Kenna feladta, és az apja küldte édességet nadrágja zsebébe gyömöszölte. A lány a szokásos lovasruhát viselte: rövid fekete csizma, fekete póló, fekete nadrág. Addig azonban, míg nem fogadják be Sasfészekbe, nem hordhat az elemekhez köthető dzsekit.

Skandar megvonta a vállát.

– Gazfickó evett egyet, közvetlenül azután, hogy kikelt. Lehet, hogy ő sem szeretné, ha nem kapott volna rögtön újszülött korában.

– Mikor Héja kikelt, nem volt idő zselébabákra – mondta Kenna halkan.

Skandar mozdulni sem mert. A lány csak nagy ritkán idézte fel azt az időt, amelyet a Takáccsal töltött, és ahányszor Skandar erről próbálta kérdezni, elhallgattatta. Bobby korábbi szavai jutottak eszébe. Eltűnődtél már azon…?

– Kenn – kérdezte Skandar –, hogy érted azt, hogy nem volt idő?

– Nem lett volna szabad a Keltetőben lennem. Anya aggódott, hogy ránk találnak.

– Sokat beszéltetek a Takáccsal? – kérdezte Skandar óvatosan. – Az együtt töltött hetekben.

Kenna felsóhajtott.

– Nem tudom, mit mondjak, Skar. Tudom, hogy mindenki a Takács titkait akarja kihúzni belőlem, de őszintén? Alig beszéltünk. Nyilvánvalóan arra készült… hogy magamra hagyjon azután, hogy megkovácsolta a köteléket – mondta szinte fuldokolva. – Otthagyott, emlékszel? Egyszerűen el akarom felejteni az egészet.

– Igen, tudom. Sajnálom, nem kellett volna…

De Kenna a válla fölött Héjára nézett, aztán vissza Gazfickó bokszára, és arcáról sugárzott az eltökéltség.

Megragadta Skandar karját.

– Na szóval, O’Sullivan oktató említette, hogy ma este megbeszélést tartanak rólatok, ivadékokról, meg talán a próbatételekről. És arra gondoltam, hogy esetleg – vett mély levegőt – segítenél megülnöm Őrjöngő Héját?

Az utolsó mondat leginkább ideges szavak összemosódott sorának hangzott, és Skandar rádöbbent, hogy Kenna nagyon nehezen szánta el magát erre a kérdésre.

– Kenn, tudod, hogy neked még nem szabad lovagolnod, és…

– Nagyon le fogok maradni a többi csibétől – vágott a szavába a lány. – Kazama parancsnok bármelyik pillanatban engedélyezheti a kiképzésemet. Mindenki rajtam fog nevetni, hogy még egyszer sem lovagoltam meg Héját.

– Seperc alatt utoléred őket – nyugtatta Skandar.

Kenna idegességében egyre egy tinccsel babrált a füle mögött.

– Annyira távolinak érzem magamtól, és tudom, hogy a lovaglás segítene. Kérlek, Skar!

Skandar habozott. Teljesen megértette Kenna érzéseit. Alig telt el néhány hónap azóta, hogy Gazfickó is őrizet alatt volt, miután Sziget kibillent mágiája beférkőzött a kötelékükbe, és Skandaron vérszomjas őrület vett erőt. Néhány héten át meg sem érinthette unikornisát.

– Én nem…

Kenna összefonta karját, és mereven nézett Skandarra.

– Akkor egyedül ülöm meg Héját, ha kell. Segítséget kértem tőled, nem engedélyt.

A nővére arcára kiülő dühödt arckifejezés azt üzente, idősebb vagyok nálad, tedd, amit mondok. Még kiskorában tanulta meg ezt, mert apa nem volt mindig elég jól ahhoz, hogy ő öltse magára.

Skandar legyőzte a Takácsot, és megmentette Újkori Fagyot. Elnyerte a csontfustélyt az Első Lovastól és a Vadunikornis-királynőtől. Annak ellenére, hogy tiltott elemhez kapcsolódott, eljutott képzésének harmadik évéig. Jó úton haladt afelé, hogy olyan Káoszlovassá váljon, amilyenről mindig is álmodott. Skandar tökéletesen tisztában volt vele, hogy ellen kellene állnia nővérének. De nem volt képes csalódást okozni neki.

Tíz perccel később Skandar és Gazfickó kiléptek a fal keleti kapuján, Kenna és Héja a fák árnyékában követték. Gazfickó nyugtalansága átsugárzott a köteléken. Skandar próbálta pozitív érzések buborékát küldeni felé, de csak tessék-lássék módon. Már most megbánta az egészet. Minden a fejük fölötti lombházból kihallatszó beszélgetésfoszlánytól bukfencezett egyet a gyomra, minden ágsurranásra összerezzent. Héja ijesztő sziszegő hangokat hallatott, mintha valamit készülne megenni. Skandar imádkozott, nehogy valami bűzös vadunikornis-mágiát bocsásson ki magából – kizártnak tartotta, hogy Sasfészek lakói ne szagolják ki.

Elértek a Nomádok Fájához. Ez volt az első hely, amely Skandar eszébe jutott, ahol szinte esélytelen, hogy lovasokkal találkozzanak. A Nomádok Fájának törzse megcsillant a lomkoronán átszüremlő holdfényben. Elemekhez kapcsolódó kitűzők darabjai voltak kérgébe szúrva – nomáddá nyilvánított lovasok kitűzői, akiknek el kellett hagyniuk Sasfészket. Senki sem jött ide szívesen. Az elvesztett barátokra emlékeztetett mindenkit, és persze arra, hogy ha nem remekelnek, kitűzőjük egy darabja ugyanitt végezheti.

Kennát nem érdekelte a fa. Várakozással tekintett Skandarra, és a szemében fényesen tükröződő izgalom némileg meglágyította a fiú szívét.

Skandar ellazította magát. Senki sem volt a környéken. Az oktatók O’Sullivan lombházában gyűltek össze titokban. Kenna felül Héja hátára néhány percre, aztán elviszik az unikornisokat aludni, és senki sem tud meg semmit. Skandar talán még kvartettje többi tagjának sem mondja el a dolgot.

El tudta képzelni, mit mondanának. Flót elöntené a borzalom, hogy olyasmit engedett meg Kennának, amit az oktatók megtiltottak. Mitchell előadna egy sokkal jobb tervet. Bobby azért lenne dühös, mert nem vitte magával a lovaglásra.

Nem, egész biztos, hogy nem fogja elmondani nekik.

– Nézd meg először, hogyan szállok fel Gazfickóra, aztán majd szóban is átvesszük – mondta Skandar, azzal felhúzta magát Gazfickó csupasz hátára. Fura volt, hogy ő tanít valamit Kennának. Régebben a legtöbb dologban a lány volt jobb.

Kenna vállat vont.

– Nem tűnik nehéznek – mondta, de a hangja bizonytalan volt.

– Minden oké? – érdeklődött Skandar. – Én elég ideges voltam, mikor először ültem meg Gazfickót.

– Jól vagyok.

– Tudod, hogy nem muszáj most túlesned ezen.

– De igen – mondta Kenna eltökélten.

Skandar megadta magát.

– Hát akkor rajta! Fordulj Héja oldala felé, ahogy én csináltam.

Héja elvicsorodott, ahogy Kenna közelített felé, a lány igyekezett palástolni izgatottságát. Gazfickó szárnyízülete Skandar térde közelében csapkodott, ahogy figyelmeztetni próbálta a vadunikornis-csikót. Gazfickó érezhette, milyen fontos Kenna Skandarnak, mindketten készen álltak arra, hogy mágiát idézzenek a kötelékbe a baj első jelére.

– Azután pedig úgy kell…

De Kenna addigra már felfelé lökte magát, bizonytalanul egyensúlyozott hasával a vad unikornis hátán. Héja hangosan felbömbölt, és oldalra vagdosott szellemszerű szarvával. Kenna rendíthetetlen volt, átvetette rajta jobb lábát, és felült, majd megmarkolta Héja mézszín sörényét.

– Ez az! – kiáltotta, a félelemnek már nyoma sem volt benne.

– Csendesebben! – szólt rá Skandar, de nem tudta visszatartani a vigyorgást. Nővére végre unikornison lovagol, ráadásul tökéletesen üli meg Héját.

– Biztos voltam benne, hogy téged nézve könnyűnek fog tűnni megülni egy vad unikornist. – Skandar úgy tett, mintha morgolódna, de voltaképp dagadt a melle a büszkeségtől.

Kenna vidáman kacagott.

– Pont mint amikor megpróbáltunk gördeszkázni, mondván, hogy jól jön majd, ha egyszer lovasok leszünk, az egyensúly miatt. Nekem egészen jól ment, de te azonnal elestél, amint…

– Hé! – kiáltott rá Skandar, de azért vele nevetett. – Ez egyáltalán nem olyan. Tagja vagyok a…

– Vándorsólyom Társaságnak – vágott a szavába fellengzősen Kenna –, Sasfészek elit repülő osztagának, bla-bla-bla. A Vigyorok így, a Vigyorok úgy, naponta legalább tízszer végig kell hallgatnom.

– Nem is – mormolta Skandar, de hirtelen megszédült a boldogságtól. Olyan hosszú időn át kellett józannak lenniük. Apa mellett nem jutott idejük sem kalandokra, sem szabályszegésre. De most, hogy Szigeten vannak, és apa boldog, egyszarvúlovasok lettek, és egyszerűen minden olyan…

Egy zöld villanás tükröződött a legközelebbi páncélozott fatörzsön. Először Skandar nem is látta, honnan érkezik, annyira fényes volt. Néhány pislantás után azonban észrevette, hogy Kenna keltetősebe a forrás.

– Mit csinálsz? – kérdezte elfojtott kiáltással, tartva attól, hogy a fenti lombházak lovasai észrevesznek valamit.

Kenna arcát zöld fényvillanások világították meg, aztán vörösek, sárgák, kékek, végül fehérek. A lány arcán nyoma sem volt aggodalomnak. Ha valami látszott rajta, az a diadalittasság volt.

– Hagyd abba, Kenna! – Skandar hirtelen már nem bízott benne annyira. Az Erődben egy fikarcnyi mágia megidézésére sem volt képes. – Nem állsz még rá készen, nem tanultad meg uralni! Valaki megláthatja!

BUMM!

Föld, gyökér és fakéreg robbant a levegőbe. Annyi törmelék keringett, hogy Skandar mindaddig nem látott semmit, amíg Gazfickó egy szélrohammal ki nem tisztította a terepet. Őrjöngő Héja hátsó lábára ágaskodott, hátából fekete füst gomolygott, vázának látható csontjai csillogtak a holdfényben. Kenna keze abbahagyta a ragyogást, és immár az életéért kapaszkodott az unikornis nyakába. És hihetetlen módon nem ez volt a legborzalmasabb dolog, amely Skandar szeme elé tárult. Hanem a Nomádok Fája. Kenna és Héja hatalmas krátert robbantott a híres fa köré. Pontosabban alá. Megmaradt gyökerei rohadni látszottak, mintha valami borzasztó betegség rágná. A fa baljósan nyikorgott. Az idő mintha lelassult volna. Gazfickó vörösen-feketén vibráló szemmel nézett fel a szikrázó törzsre. Héja mellső patái az erdő talajának csapódtak. A Nomádok Fája törzse mintha felnyögött volna, majd dőlni kezdett…

– El KELL TŰNNÜNK INNEN! – üvöltötte Skandar Kenna felé, és ahogy mindketten felismerték a veszélyt, unikornisaikat Sasfészek fala felé irányították.

Skandar hátrapillantott a válla fölött, egyszer, majd még egyszer – még mindig a veszélyzónában voltak. Faszilánkok reccsenésének zaja töltötte be fülüket, a fa levelei záporként csapódtak a szomszédos ágakhoz, a fatörzsre szegezett tűk aranyszín jégesőt idézve zúdultak Skandar hajába.

Kenna felsikoltott, amint egy lehulló ág végigsúrolta a vállát. Skandar oldalra kormányozta Gazfickót, hogy Héját balra kényszerítse. Csodával határos módon az unikornisok áttörtek Sasfészek falának boltíves kapuján, patáik kopogtak a köveken.

Skandar levetette magát Gazfickó hátáról, és leemelte Héjáról a reszkető Kennát. Csak arra tudott gondolni, hogy nem derülhet ki, hogy miattuk történt mindez. Héja szikrákat szórt, amint Skandar és Kenna visszatuszkolta bokszába; egy még parázsló darabka Skandar bal hüvelykujjára esett, és megégette bőrét.

RECCS!

A Nomádok Fája végleg földet ért. Az istálló kőfalai megremegtek a zuhanás erejétől. Valaki meg fogja őket látni. Kifutnak az időből.

Skandar, nem törődve az ujjában izzó fájdalommal, megragadta Kenna kezét. Gazfickó próbálta őket visszatartani, megérezve kapkodásukat. Végigszáguldottak a bokszok előtt, a lámpások fénye villódzott, ahogy elfutottak előttük. Végül Gazfickó sikoltott egyet üdvözölve Vöröst, Sólymot és Pengét, akik kidugták fejüket a bokszukból, és végigmérték a tajtékzó érkezőket.

Csak miután bezárta Gazfickó bokszát, vette észre Skandar, mennyire sápadt a nővére. Orcájából minden vér kifutott, és reszketett a félelemtől.

Skandar a görnyedten álló Kennához rohant.

– Megsérültél?

– Skar – suttogta a lány. – Valami történik velem. Nézd a vérereimet!

Skandar megfogta a lány felé nyújtott remegő kezét. Hirtelen rátört a hányinger. Kenna karján az erek a föld elem mélyzöld színét árasztották. Aztán a szeme láttára kígyózó indákká alakultak, és előkúsztak a bőre alól. Az egyik érintését érezte a csuklóján.

– Ez egy mutáció? – Kenna hangjában borzalom keveredett izgalommal.

Skandar éppen válaszolni készült, amikor Kenna felüvöltött a fájdalomtól. Egy tüske átszakította a bőrét.

Kiáltások visszhangzottak a fal mellől. Felfedezték a kidőlt Nomádok Fáját.

– Ááá! – kiáltotta Kenna. Az indákból újabb tüskék nőttek ki, és rátekeredtek Kenna jobb karjára.

– Gyere, Kenn – mondta Skandar bizonytalan hangon. A lányt támogatva az erdő felé imbolygott, mit sem törődve a kidőlt Nomádok Fája felől érkező hangokkal. Kenna felkiáltott, amint a lombházhoz vezető utolsó létrafok megmászása után gyakorlatilag átestek a fémajtón.

Skandar kvartettje babzsákokon üldögélt. Bobby épp egy szendvics felénél tartott. Mitchell olvasott. Flo épp egy levelet hajtogatott össze. Egy szívverésnyi időre három szempár meredt Skandarra. Aztán…

– Segítsetek – mondta halkan. Igazból nem is tudta, mit vár tőlük. Csak annyit tudott, hogy szüksége van rájuk.

Bobby és Flo azon nyomban Kenna karja alá nyúltak, és a vörös babzsákra ültették. Egyre több tüske ütött át a bőrén, de már nem törődött velük. Arca szürke színt öltött, alig volt tudatánál. Mitchell letérdelt, és a lány fekete pólóujja alól kígyózó indákra hunyorgott a jobb karján.

Skandar még mindig a nyitott ajtóban állt. Az egész az ő hibája. Eltartott egy kis ideig, mire felfogta, hogy Mitchell őt faggatja.

– Mi történt, Skandar? Ez olyan, mint egy mutáció. Hogy mutálódhatott, ha nem is használ mágiát?

Skandar mély levegőt vett.

– Meglovagolta Héját.

Flo felelt először.

– Így találtál rá?

– Nem – mondta Skandar tétovázva. – Segítettem neki. Elkeseredett volt. Nem tudtam mást tenni. – A többiek arcára ülő döbbenetet látva pánikba esett. – Valamikor el kellett kezdenie a lovaglást.

Bobby furcsán nézett rá, de ez egyszer magában tartotta a véleményét.

Mitchell azonban hevesen gesztikulálva kifakadt.

– Izzó tűzgolyók! Elment az eszed? Van fogalmad arról, mit tesznek az oktatók, ha megtudják, hogy te, a szellemforgató, igen, ha nem tudnád a szellem elem még mindig tiltott Szigeten, Skandar, hogy segítettél a nővérednek, akit a Takács kötött össze egy vad unikornissal, hogy, hogy… – fröcsögte. – Pontosan miben segítettél neki?

– Hogy lehettél ennyire könnyelmű, Skar? – kérdezte Flo halkan. Volt azonban valami különös a hangjában. Harag? Fájdalom?

Kenna mocorgott a babzsákon.

– Nem az ő hibája. – Arcába kezdett visszatérni a szín. – Én kértem rá, hogy segítsen megülni Héját.

Mitchell haja baljósan fellángolt.

– Skandar nem egy amőba. Rendelkezik saját aggyal, még akkor is, ha nem hajlandó használni.

Skandar elengedte a füle mellett a megjegyzést, és Kennára figyelt.

– Fáj még?

A lány tágra nyílt szemmel rázta a fejét.

– Már csak viszket egy kicsit. Csak akkor fájt, amikor maga a mutáció lezajlott. – Hirtelen egészen felvillanyozódott. – Hihetetlen, hogy már mutálódtam, nem? Normális, ha fáj?

– Nem – felelte Skandar, Flo és Mitchell egyszerre.

Bobby szendvicsének utolsó falatját nyelte le épp.

– Mit számít egy kis fájdalom? Nem történt komoly baj. Nézzetek rá! Teljesen jól van. Nagyobb ügyet csináltok belőle, mint egy kígyó a hóviharból.

Kenna elvigyorodott, aztán elszégyellte magát.

– De valahogy elpusztítottam egy fát.

Most, hogy biztonságban volt, Skandarban gyűlni kezdett a harag.

– Az nem csak egy öreg fa volt, Kenn! Az volt a Nomádok Fája.

– Elpusztítottad a Nomádok Fáját? – kérdezte Flo döbbenten.

– Kidöntötte – helyesbített Skandar, szándékával ellentétben nem sikerült enyhítenie a dolgon. Aztán újra Kennához fordult. – Hogy jutott eszedbe, hogy mágiát idézz a kötelékbe?

Addigra azonban Kenna elaludt a babzsákon.

Skandar elindult, hogy hozzon egy takarót. Óvatosan takarta be, vigyázva a friss mutációra – az indákból végig tüskék meredtek.

Bobby megvonta a vállát.

– Végtére is senki sem rajongott a Nomádok Fájáért.

– Egyáltalán nem erről van szó – mondta Flo halkan.

– Földmutáció – mormogta Mitchell. – Csakhogy ő nem földszövetséges. Valószínűleg lesz több is, nem gondoljátok?

– És szerinted azok is fájni fognak neki? – kérdezte Flo elborzadva.

Még Bobbyn is látszott az aggodalom. Skandar tudta, hogy három legjobb barátja egyazon dolgon töpreng: Kenna mind az öt elemmel szövetségben van, így négy mutáció még hátra van.

Mi lesz, ha azok még több fájdalommal járnak? Mi van, ha nagyobb veszélyt jelentenek a lányra, mint Skandar sejtette? Gondolatai az almásszürke unikornis és félig kimunkált terve körül forogtak.

Hirtelen egyre sürgetőbb lett, hogy rájöjjön, megtörhető-e a kovácsolt kötelék.

*

Aznap késő este Skandar arra irányuló reményei, hogy senki sem vette észre Kenna fakidöntését, O’Sullivan oktató érkezésével szilánkokra hullottak.

A lombház fémajtaja Kenna álmát is elhessegető robajjal tárult fel. A vízoktató alakja jelent meg az ajtónyílásban, örvénylő szemeit vészjóslóan járatta Skandar és nővére között. Csak három ijesztő szó hagyta el ajkát.

– Most velem jöttök.

A testvérek meg sem mertek mukkanni, ahogy felvették O’Sullivan oktató gyors tempóját. Számos függőhídon és létrán vezetett át az útjuk, mígnem az oktatók házaihoz értek. Más körülmények között talán feltűnt volna Skandarnak a bejárat virágokkal borított boltíve és a vastag törzsön egészen a közepéig körbefutó lámpasor. Ehelyett azonban a négy nagy színes lombházra koncentrált, mindegyik a terasz egy-egy sarkában állt, és az oktató eleme színének megfelelően volt kifestve. Agatha lombháza egy egész hídnyival odébb volt – hivatalosan még mindig csak négy elem létezett.

A víz elem lombházának verandája megtörő hullám módjára ívelt Skandar és Kenna fölé, amint beléptek O’Sullivan oktató lebegő kék köpenye nyomában.

Noha Kenna Sasfészekbe kerülése óta a vízoktató házában élt, Skandar még sosem járt odabent. Azonnal letaglózta a falakba épített nagy akváriumok ragyogása, melyekben különféle méretű és színű halak úszkáltak.

O’Sullivan oktató észrevette ámulatát.

– Szabadidőmben sérült halakat gondozok – vetette oda neki. – Mindenkinek kell egy hobbi. De ezúttal legkevésbe a halaim miatt kell aggódnod.

Skandar és O’Sullivan oktató között a Sasfészekben töltött két év alatt elég szoros kapcsolat épült, de a nő néha éppoly szúrós volt, mint szürke frizurája. Skandar el sem tudta képzelni, hogy gyengéden halakat ápol, hogy azok meggyógyuljanak.

O’Sullivan oktató Kennához forult.

– Többen is beszámoltak róla, hogy te… – elakadt a szava, ahogy kék szemei megpillantották Kenna indákkal borított karját. – Te mutálódtál.

– Igen, de… – kezdte volna Kenna.

– Arról van szó… – mondta vele egyszerre Skandar.

– Elég! – bömbölt O’Sullivan oktató. – Nincs értelme bármit is tagadni. A Nomádok Fája már menthetetlen, és tíz különböző lovas állítja, hogy látott benneteket alatta, mielőtt kidőlt volna.

Örvénylő szemeit Skandarra meresztette.

– Tudtad jól, hogy Kenna nem lovagolhatja meg Őrjöngő Héját. Ádáz áradások, mi vitt rá, hogy ilyen szabályt szegj meg?

– Nem hittem volna, hogy bárki meglá… – kezdte Skandar, de az oktató máris belé fojtotta a szót.

– Meglátja? Nem gondoltad volna, hogy bárki meglátja, hogy az egyetlen kiképzés alatt álló szellemforgató és a vad unikornisos lány kidöntik Sasfészek egyik legnagyobb és legöregebb fáját?

O’Sullivan oktató egy közeli akvárium felé fordult, és felsóhajtott.

– Ha ti ketten egy kicsit diszkrétebbek lettetek volna, talán titokban tarthattuk volna Kenna mágiáját. De Rex Manning, az összes többi oktatóval egyetemben, épp a lombházamban volt, amikor jelentették nekem az eseményeket. Tartok tőle, hogy a parancsnokig is eljut a hír. Miért kellett ezt megkockáztatnod, Kenna? Már kis híján véget értek az erődbeli vizsgálatok.

Skandar pánikba esett.

– De a lovasok és unikornisaik kezdettől fogva tönkretesznek dolgokat. Ezért védi páncél a fákat.

– Azok a lovasok nem vad unikornissal vannak kötelékben. Az ő helyzetük nem összehasonlítható a mostanival.

Kennát fojtogatták a könnyek.

– Gondolja, hogy Kazama parancsnok úgy dönt, hogy nem vehetek részt a kiképzésben?

O’Sullivan oktató felsóhajtott.

– Nem hinném, hogy emiatt fordulna Nina ellened, még akkor sem, ha tekintetbe veszi, milyen erős az a mágia, amelyet használtál.

– Baleset volt – tiltakozott Skandar.

O’Sullivan oktató nem törődött vele.

– Kazama parancsnok kezdettől fogva a te oldaladon áll. De az, hogy meggyőzze a Tanácsot és az Ezüst Kört a kiképzésedről, eddig sem tűnt akadálymentesnek. Kétségkívül tanulmányozni akarják majd a mutációdat.

– Nem tarthatnánk a mutációt titokban? – kérdezte Kenna csendesen. – Egyelőre?

O’Sullivan oktató szigorú pillantást vetett rá.

– Természetesen nem. Eddig is nehezére esett Szigetnek, hogy bízzék benned, de teljesen ellehetetlenülne, ha titkolóznál.

Kenna némán bólintott.

– Elvárom, hogy innentől kezdve mindketten viselkedjetek a legpéldásabban.

– Igenis – zengte Skandar és Kenna.

O’Sullivan oktató örvénylő tekintetét Skandarra emelte.

– Már azért is komolyan meg kellett küzdenem, hogy Kenna és Őrjöngő Héja egyáltalán Sasfészekben alhasson. Kérlek, többször ne hagyjatok cserben.

Skandart fojtogatta a bűntudat. Eddig fel sem fogta, mennyit segített neki O’Sullivan oktató.

A vízoktató kitárta az ajtót.

– Próbálj meg aludni, Skandar. A holnapi nagy nap lesz az ivadékok számára.

Skandar Kennára pillantott. Nem tudta eldönteni, hogy tényleg sápadtabb-e, vagy csak az akváriumok kísérteties fényétől látszik olyannak.

– A nővéreddel nem lesz semmi baj – mondta O’Sullivan oktató határozottan.

– Holnap találkozunk, Skandar – integetett Kenna erőtlenül, mutációjának tüskés indái megmártóztak a lámpafényben.

HARMADIK FEJEZET

NAPFORDULÓKÖVEK

– O’Sullivan oktatónak halkórháza van! – csengett vidáman Bobby hangja másnap reggel. – A lombházában akváriumambulanciát üzemeltet.

Flo, Mitchell és Bobby előző éjjel ébren várták Skandart, rettegve a Nomádok Fája kidőlésének következményeitől. Alig lépett be az ajtón, Flo máris a nyakába borult. Miután mindent részletesen elmesélt, Mitchell boldogan szólalt meg.

– Természetesen azt volt észszerű gondolni, hogy nem zárnak börtönbe benneteket, de azért csak aggódtam kicsit.

Bobbyt azonban sokkal jobban érdekelte a vízoktató hobbija.

– Most tényleg HALAK? – ismételte meg nevetési rohamok közepette legalább ötödjére.

A kvartett unikornisaik hátán ült az Ivadék-fennsíkon, Sasfészek harmadik szintjén. A fennsík körülfogta a füves hegyoldalt, az égtájaknak megfelelően elhelyezett négy elemi edzőpályával.

– Roberta, lennél szíves abbahagyni? – mordult rá Mitchell. – Ez az első edzésünk az ivadék évünkben, valószínűleg életünk legfontosabbika, éjjel nevetségesen későn feküdtünk le, és épp elég bajom van azzal, hogy visszatartsam Vöröst a spontán fellobbanásoktól, semmi szükség rá, hogy O’Sullivan oktatót emlegesd folyton. – Vörös ebben a pillanatban borította lángba saját gyeplőjét.

– De hát halakat ment meg, Mitchell, HALAKAT!

– Elég lesz, Bobby – mondta Flo határozottan, és Bobby el is csendesedett.

Elnézve a fennsíkon álló többi ivadékot, szinte olyanok voltak, mint fiókakorukban. Romily kétségbeesetten kapaszkodott Éjféli Csillag sörényébe, aki hátsó lábain ágaskodott, mellső patáiból villámok törtek elő. A földszövetséges Elias Csillaggal kiabált, hogy fejezze be, mert saját unikornisa, Harácsoló Delej kedvet kapott miatta ahhoz, hogy homokoszlopokat eregessen a szájából. Mérgező Kakukkfű, Farooq egyszarvúja nem volt hajlandó elindulni, és akkorát toppantott patájával, hogy megrepedt alatta a föld. Marissa és Mabel unikornisa – Démoni Nimfa és Tenger Panasza vízzel fröcskölték egymást, majd egy jeges fuvallattal megdermesztették a vízsugarakat, így hamarosan egész testük jégszoborra emlékeztetett. Gazfickó pedig mindenáron neki akart futni, hogy a levegőbe emelkedjen.

– Ne csináld, fiú – kiáltott rá Skandar, és körbeforgatta. – Most nem fogunk repülni.

– Mi ütött beléjük? – motyogta Flo, ahogy Penge lába alatt megremegett a talaj, és az ezüst unikornis szárnyai körül füst gomolygott.

– Mi megvagyunk – mondta Bobby vállat vonva, miközben Sólyom odébb lépett Vörös lángra lobbanó farkától.

Egy fehér unikornis repült el a fejük fölött, leírt egy kört, és leszállásra készült. Az ivadékok unikornisai felnéztek, óvakodva figyelték a fölöttük szálló ismeretlen egyszarvút.

– Ki ez? – kérdezte Gabriel, aki Gazfickó mellé léptette Királynői Jutalmat.

Sarika sisakjába gyömöszölte hajfonatát, és az égre nézett.

– Annyira gyönyörű! Ismeri valaki? – Saját unikornisa, Egyenlítő Talánya féltékenyen szikrát szórt.

Csak Skandar mosolygott. Ő ugyanis már találkozott ezzel az egyszarvúval még Margate-ben, egy közösségi kertben.

– Ő Sarkvidéki Hattyúdal – mormogta.

És egy felnőtt szellemforgató ereszkedett az Ivadék-fennsíkra… két évtized után először.

– Elnézést a késésért – mondta Agatha Everhart könnyedén. – El kellett mennem valakiért. – Apró kuncogás hagyta el mosolygó ajkát, miközben Hattyú hószín nyakára mutatott.

– Nem hiszem, hogy láttam valaha is mosolyogni Agathát – állapította meg Bobby. – Idegesítő.

– Boldog, mint egy… farágó szú a ruhásszekrényben? – mondta Flo, és Bobby megtapsolta.

Mitchell megcsóválta a fejét.

– Ne már, te is kezded?

– Tartottam neki továbbképzést anyaföldi mondásokból – mondta Bobby büszkén.

Skandar elég szórakozott volt ahhoz, hogy ne tegye nyilvánvalóvá: Bobby mondásai egészen biztosan nem Anyaföldről származnak. Inkább azt figyelte, hogyan üdvözli Rex Manning Agathát. Miközben Hattyú megállt Ezüstboszorkány mellett, Skandar igyekezett elhessegetni aggodalmait. Rex szabadon bocsátotta Sarkvidéki Hattyúdalt, dacára annak, hogy saját anyja amiatt halt meg, hogy a Takács – egy szellemforgató – megölte unikornisát. Ráadásul végig kedves volt Kennához, amíg kihallgatásra járt az Erődbe. Skandar kezdte elhinni, hogy Rex másmilyen, mint amilyennek előítéletei – és immár börtönben ülő apja – miatt hitte. A Takács fiaként ő tudta a legjobban, hogy a gyermek nem felelős a szülei hibáiért.

O’Sullivan oktató sípjába fújt, de ettől egy icipicit sem csillapodott az ivadék-unikornisok üvöltése, sikoltozása és mágiahasználata, mely korábban is csak addig csöndesedett el, míg tartott a Sarkvidéki Hattyúdal érkezése okozta meglepetés.

– Alighanem észrevettétek – harsogta O’Sullivan oktató –, hogy a nyári szünet alatt unikornisaitok kevésbé lettek engedelmesek, mint ahogy remélnétek.

– Micsoda eufemizmus – mormogta Mitchell, látva, hogy Vörös mind a négy patája lángol alatta.

– Hétköznapi dolog, hogy az ivadékkort elérő unikornisok lázadnak. Immár elég jól ismernek benneteket ahhoz, hogy feszegessék a határaikat. Elég okosak már ahhoz, hogy tisztában legyenek erejükkel és hatalmukkal. Mondjuk ki egyenesen: elég bölcsek már ahhoz, hogy rájöjjenek, nem kell pontosan azt tenniük, amit ti mondotok.

– De mi van a kötelékkel? – kérdezte Farooq. – Mérgező Kakukkfűnek előbb-utóbb mégiscsak azt kellene tennie, amit mondok neki, nem? Érzéseket osztunk meg egymással! – A földforgató hangja ijedtnek tűnt, ahogy a lófarkába vegyülő hosszú kakukkfűszálakkal babrált.

O’Sullivan oktató megrázta a fejét.

– Mostantól nem hagyatkozhattok a szíveitek közti kötelékre. Ideje kialakítani egy mágiától független kapcsolatot. Bizalmat kell építeni köztetek, meg kell mutatnotok az unikornisotoknak, miért engedelmeskedjék szavaitoknak, hogy miért harcoljon az oldalatokon. Mutassátok meg nekik, milyen közös jövő vár rátok. És kiképzésetek eme következő lépcsőfoka miatt várja el Sasfészek, hogy alávessétek magatokat a Káosz Próbatételeknek. Webb oktató!

Az ivadékok csak erre a pillanatra vártak.

– Szívből gratulálok mindannyiótoknak, hogy elértetek sasfészekbeli képzésetek harmadik évébe. – Webb oktató örömmel fürdött a tömeg rá irányuló osztatlan figyelmében.

– Csapjunk már bele – motyogta Bobby; Sólyom egyetértőleg lebbentette meg szárnyait.

Webb oktató rideg tekintettel mérte őket végig Holdfénypor hátáról.

– Az ivadék év mind közül a legkegyetlenebb. Most először fordul elő, hogy minden elemi évadban kihívás vár rátok: teljesítenetek kell egy próbát mind a négy elemi zónában. Ezek a feladatok arra kényszerítenek benneteket, hogy az unikornisotokkal való kapcsolatotokra támaszkodjatok a különféle, nem egyszer veszélyes, helyzetekben.

– Veszélyes? – motyogta vékony hangon Flo.

Négy évad. Négy zóna. Skandart csalódottság töltötte el. A Káosz Próbatételek még mindig azt tekintették alapvetésnek, hogy négy elem van, nem öt.

Webb oktató rekedt hangján folytatta:

– A próbák során alkalmaznotok kell az elemi mágiát, amelyet eddig tanultatok, gyorsan alkalmazkodva az újfajta környezethez, az ösztöneitekre, a bátorságotokra és a tehetségetekre kell támaszkodnotok. Ha sikeresen veszitek az akadályokat, lovas–unikornis köteléketek, a mágikus és az érzelmi együtt, megacélosodik, és készek lesztek az utolsó két sasfészekbeli évre és a végső célra, hogy részt vehessetek a Káosz Kupán.

Mennyei Tengermadár felhorkant, és O’Sullivan oktató átvette a szót:

– Ahhoz, hogy valaki harmadéves ivadékból negyedéves újonccá váljék, össze kell gyűjtenie négy napfordulókövet a próbák során… egy föld-, egy tűz-, egy víz- és egy levegőkövet.

Szavaira minden oktató – kivéve persze a grimaszokat vágó Agathát – kinyitotta jobb tenyerét. Az ivadékok közt suttogás támadt. Minden tenyérben egy-egy kő lapult, színe megegyezett az adott oktató szövetséges elemének színével. Mintha nagy drágakövek lettek volna: a hosszúkás tárgyak élei közti simára csiszolt felületen tündöklött a reggeli napfény. Mitchell említett valamit korábban kövekhez kapcsolódó próbatételekről, de Skandar nem hitte volna, hogy ennyire gyönyörűek. Amikor O’Sullivan oktató előrelépett, a fiú észrevette, hogy az üvegszerű kék drágakő lapjaira a víz elem csepp alakú szimbólumát vésték.

– Három dolgot kell tudni a kövekről – folytatta az először megszólaló Manning oktató kissé ideges hangon. – Először is, ezek szent tárgyak: az elemeket, Sziget hatalmának forrásait szimbolizálják. A próbák között az általatok összegyűjtött köveket biztonságos helyen elzárva őrizzük az Ezüst Erődben.

Hogyan kaparinthatta meg ezeket az Ezüst Kör? – gondolta Skandar.

– Másodszor: nyilván kíváncsiak vagytok rá, miért engedjük lázadozó unikornisaitokat a kövek közelébe, ha azok értékes műtárgyak. – Rex arcán elektromos szikrák villództak játékosan.

A sor végén sustorgás támadt. Marissa, Aisha és Ivan sutyorogtak, a csibe évben nomáddá nyilvánított Albert kvartettjének maradéka.

Aisha felsóhajtott Tőr Smaragdját simogatva.

– Hát nem Manning oktató a leghelyesebb?

– Nem tudom, van-e pasija – suttogta Ivan, szemében elektromos szikrák futottak körbe.

– Vagy barátnője – mondta Marissa vágyakozva, és kék keretes szemüvegét igazgatta.

Niamh lepisszegte őket Hóúszó hátáról. A vízforgató mindkét fülén egy-egy jégtüske volt, mint valami menő piercing; nem olyan fából faragták, akinek csak úgy ellent lehetne mondani.

Az új levegőoktató tovább beszélt.

– A napfordulókövek szerencsére elpusztíthatatlanok. Azóta vannak itt Szigeten, amióta maguk az unikornisok. A legenda szerint az Első Lovas ük-üklánya találta ki a Káosz Próbatételeket, és ő használta először a köveket a képzés harmadévében, Sasfészek pedig megőrizte a hagyományt. Az utolsó információ pedig: a kövek mágnesesek. – A kő hangos csörrenéssel Rex mellvértjére tapadt. – Ha megszereztek egy követ, látható helyen kell viselnetek, amíg az adott próba véget nem ér.

– Mintha azt akarná mondani, hogy meg kell küzdenünk a kövekért – aggodalmaskodott Flo Skandar jobbján. – Lesz vajon mindannyiunk számára elég?

– A hallottak alapján erősen kétlem. – Mitchell enyhén zöld árnyalatban pompázott, mert Vörös épp az előbb böfögött az arcába.

Anderson oktató összefoglalta az eddigieket.

– A próbák után mindazok, akik mind a négy elem kövét megszerezték, továbbmehetnek az újonc évre. Mindazok, akiknek nem teljes a gyűjteménye, Sasfészek bejáratánál fognak várakozni arra, hogy valamelyik lovastársuk, akinek esetleg van felesleges köve, úgy határoz-e, hogy kisegíti a hiányzó darabbal. Akinek megvan mind a négy köve, újra beléphet Sasfészekbe. Akinél fennmarad a hiány, az nomáddá válik.

– Rengeteg felesleges követ fogok gyűjteni – motyogta Bobby magában. – Képzeld el, micsoda hatalommal jár az!

– Ha felesleges kövek is gyűjthetőek, akkor harcolnunk kell értük – mondta Flo aggódva.

Mitchell kissé magabiztosabbnak látszott.

– Gondolom, leginkább taktikáról szól a dolog.

Skandart megrémítette a gondolat, hogy ott áll Sasfészek bejáratánál, és nem léphet be. Különösen amiatt, hogy a szellem elem jövője azon múlik, eléri-e kiképzése ötödik évét.

Aztán Webb oktató tett róla, hogy mindannyian rosszabbul érezzék magukat.

– Az ivadék évben hull el a legtöbb lovas. A Káosz Próbatételeken születik meg az igazi lovas. A kvartettek megroppannak, a barátságok széttöredeznek, a lovagiasság átadja helyét a becsvágynak. Sokan közületek kudarcot vallanak. De vajon milyen árat fizetnek azok, akik sikeresen összegyűjtenek minden elemi követ? És vajon egy hely Sasfészekben megéri ezt az árat?

O’Sullivan oktató a fejét csóválta.

– Köszönöm, Webb oktató, igen bátorító szózat volt.

A férfi elengedte a füle mellett O’Sullivan oktató gúnyolódását, és méltósággal biccentett egyet.

– A Káosz Próbatételek az elemi évadokat követik. Utolsóként a Levegő Próbatétel következik, erre ellátogathatnak a családjaitok is.

Skandart az izgalom meleg ragyogása töltötte el. Talán apa és Kenna együtt nézhetik majd.

O’Sullivan oktató megvárta, míg alábbhagy a moraj.

– Az első a Föld Próbatétel lesz szeptember közepén.

– De addig csak két hét van hátra! – kiáltotta Zac Tegnap Szelleméről.

O’Sullivan oktató figyelemre sem méltatta.

– Addig az edzéseket kvartettekben folytatjuk. Csoportosan gyakoroljátok az égi csatákat. Szövetségesekre lesz szükségetek odakint a zónákban, és ezek a kezdőgyakorlatok megtanítanak benneteket arra, hogyan működjetek együtt. Az oktatók ma jobbára csak figyelni fognak benneteket, hogy felmérjék a szinteteket. Legyetek óvatosak, az unikornisaitok lázadni fognak a parancsaitok ellen. Azok, akiknek már nem teljes a kvartettje, kérem, fáradjanak az oktatókhoz.

Szerencsétlen véletlen folytán Skandar kvartettjét a Kínzó Kvartettel sorsolták össze.

– Figyeld Alastair arcát – mondta Flo, amikor kihirdették az ellenfeleket. – Úgy néz ki, mintha meg akarna ölni bennünket.