Tartalomjegyzék

Kyle

Gina

Kyle

Gina

Kyle

Gina

Kyle

Gina

Kyle

Gina

Kyle

Gina

Kyle

Gina

Kyle

Epilógus

Köszönetnyilvánítás

Abby Winter

Treasure – Magamnak akarlak

Abby Winter: Treasure – Magamnak akarlak

©Abby Winter

Szerkesztette: NeylaGrey

Borítóterv: Ashley Redwood

Szerző facebook oldala:

https://www.facebook.com/abbywinter2017/

Felelős kiadó: Gibicsárné Szabó Noémi

Bakháza, 2020.

epub ISBN: 978-615-6182-05-0

mobi ISBN 978-615-6182-06-7

Minden jog fenntartva! A mű egyetlen része sem másolható, sokszorosítható, vagy használható fel a szerző és a kiadó előzetes írásbeli engedélye nélkül.

Kyle

A szürke felhőkből kibukkanó hatalmas épületek tornyai látványából tudtam, hogy megérkeztünk. Újabb koncertfelkérést teljesítünk az új menedzserünknek köszönhetően.

Rohadtul nem volt hozzá kedvem, utáltam New Yorkot, és erre alapos okom volt. Ha visszagondoltam azokra az időkre, minden porcikámban éreztem a haragot és a gyűlöletet. Nem véletlenül húztam el innen. Ha a banda nem lenne, ezt a várost rég kitöröltem volna az emlékeimből. Inkább elképzeltem, ahogy valamelyik kis ribancot kefélem, és miközben a farkamon táncol, mélyen szívom magamba a füves cigi zamatos ízét. Ez sem sokat segített a közérzetemen. Kibaszott egy város ez.

Ahogy körbenéztem a bandán, még nagyobb kísértést éreztem, hogy előhalásszam a zsebemben rejtegetett cuccot. A gyomrom felfordult, ahogy a tökéletesen boldog képüket néztem. Nem sokszor fordult elő, hogy a csajok is velünk tartottak, most viszont itt voltak. Ez azzal járt, hogy a haverjaim hűséges kiskutyává léptek elő, ami engem teljesen kiborított. Kedveltem a lányokat, de a hosszú út és a fáradtság kihozta belőlem a rosszabbik énemet.

– Megérkeztünk – lökött oldalba Mike, mintha nem látnám vagy érezném a gép rázkódásából.

– Kopj le – morogtam rekedtes hangon.

– Mi van veled? – kérdezett vissza meglepődve.

– Haladhatnánk? – mutattam, hogy menjen előre, miután megálltunk és kinyílt az ajtó.

– Öregem, nálad komoly baj van – csóválta a fejét, de elengedett mellé egy vigyort. Tetszett neki a saját poénja. Nem foglalkoztam vele. Nem az ő hibájuk, hogy feszült és ideges voltam, ahányszor itt vagyunk. Nem szerettem azokról az időkről beszélni, gyűlöltem minden percet, ezért a bandával sem osztottam meg sokat az életem azon szakaszából. Nem is kérdezték, ha mégis arra került a sor, hárítottam. Eddig mindig bejött. Ezek után is sikerülni fog.

Nem kell, hogy tudják, mennyire elcseszett családom van.

Azt nem szégyellem, hogy magamtól álltam talpra, csak magamnak köszönhetem, hogy még életben vagyok. Ha apámon múlt volna, egy sötét sikártorban döglök éhen. Ez elég ok volt arra, hogy ahányszor idejövünk, töméntelen mennyiségű alkohollal és ribancok kefélésével éljem túl a napokat.

Amikor elhagytuk a gépet, egy limuzin várt minket.

– Édes Istenem! Nem unjátok még? – fordultam a többiek felé.

– Áruld már el végre, mi bajod van? – kérdezte Dan.

– Semmi – morogtam magam elé.

– Ezt most Ray küldte – mondta Brad mellém érve.

– Szuper! Egy újabb nap csillogó luxusban. Remek. – Erőltetett vigyorra húztam a számat, hogy hozzam a szokásos formámat és ne basztassanak.

Nem fogok magamba fordulni. Apám nem ér annyit.

Láttam, ahogy a többiek kérdőn néznek egymásra. Megveregettem Brad vállát, és elsőként vágódtam be a fekete luxusjárgányba. Vigyorogva megszereztem magamnak a bekészített pezsgőt, csak akkor facsarodott el az arcom, amikor eszembe jutott, hogy Scott nem fog velem tartani, hiszen kurvára jó útra tért. Persze cseppet sem bánom, mert látszott rajta, mennyire kibaszottul boldogok. Lizában tökéletes társra talált. Mázlista!

– A picsába! – morogtam magamban, de tudtam, hogy nem fog megakadályozni semmi és senki. Akár egyedül is megiszom.

Mire Ray szállodájához értünk, már alig maradt az üvegben.

– Azért a koncertig kibírhatnád – morgott Mike, mielőtt kiszállt.

– Micsoda buligyilkos lettél. – Megrántottam a vállam, de nem fűztem hozzá mást. Ha ők úgy döntöttek, hogy nem élvezik ki a lehetőségeket, legyen az ő bajuk. Fülig érő vigyorral az arcomon léptem ki a járdára. Tudtam, hogy ma este még egy csinos kis rajongóval fogom megkoronázni a napot, és ez kisöpört minden mást az agyamból.

Nem kellett csalódnom.

Néhány órával később már a billentyűk mögül kerestem az aznap esti prédámat. Volt jelentkező bőven. Ma különösen őrült társaság jött össze. A biztonságiak nem győzték visszafogni a túlságosan lelkes rajongókat. A fejemet csóváltam, amikor az egyikük, átugorva a kordonon, felmászott a színpadra. Alig tett két lépést, máris két hústorony karjában találta magát. Nagy nehezen sikerült levinni őt a színpadról, de ez a kis incidens még inkább feltüzelte a többieket. Őrjöngtek, sikítoztak, amikor Brad bejelentette, hogy a következő dal a legújabb szerzeményünk lesz. Pontosabban Scotté. Amióta ő is a hősszerelmest játssza, dalírásba fogott. Nem volt ellenemre, mert el kellett ismernem, jó volt, amit csinált. Inkább az oka volt az, amivel nem tudtam mit kezdeni. Hol volt ez a képessége eddig?

Amikor Brad felkonferálta az utolsó dalt, már alig vártam, hogy jó szokásunkhoz híven igyak végre egy hideg italt, és megnézzem a felhozatalt. Amikor vége lett, olyan gyorsan rohantam le a színpadról, mintha fegyverrel kényszerítettek volna. A lépcső alján már várt egy fél tucat, VIP-jeggyel rendelkező szépség. Kiosztottam néhány autogramot, de nem időztem annyit, mint a többiek. Amikor egy csinos barna a nyakamba akaszkodott, nem tiltakoztam, azonnal a pihenőnkbe vezettem. Egymást csókolva estünk be az ajtón.

– Khmm. Szép estét nektek – köszöntött minket Ray. Állandó New York-i szállásadónkat látva tudtam, hogy nem olyan lesz az este, amilyennek elterveztem. Legalábbis a barnának kicsit várnia kell…

– Szebbet – morogtam. Kedveltem Rayt és csinos, új szerzeményét, Nancyt, de most inkább kettesben lettem volna a mai kiválasztottammal. – Gond van? – kérdeztem a tarkómat dörzsölve. A csaj kapaszkodott a karomba, és kérdően nézett rám a folytatást várva.

– Gondoltam, meghívlak titeket egy buliba, hogy levezessétek a mai koncertet. Nem volt szándékomban belerondítani az estébe.

– Milyen buli? – lépett be mögöttünk Brad elsőként széles vigyorral, és már nyújtotta is a kezét Raynek.

– Fasza, eddig tartott volna a mai menet. Semeddig – fortyogtam magamban, miközben sorban jöttek be a többiek. Jobbnak láttam, ha lelép a csaj. Mivel egy másik buli volt kilátásban, ezért nem bántam annyira, hogy le kell pattintanom. Majd összeszedek ott valakit. Egy valamit tudtam: ma este kefélnem kell.

– Jobb, ha most lépsz – intettem a mögötte lévő ajtóra. Azt sem tudtam, hogy hívják, de nem is érdekelt.

– Tessék? – meresztette rám nagy kék szemeit, s hangjában már érezni lehetett a csalódottságot.

– Hallottad. Bocs, de ez nem jön össze.

– El tudok menni veletek, nekem nem gond. – Hízelgő mosollyal simult hozzám. Utáltam, ha úgy tapadtak rám, hogy én nem akartam. Ennyiből levágtam, hogy ő is csak egy hisztérika lehet.

– Nem jöhetsz. – Megfordítottam és a hátára tettem a tenyerem, megadva neki a lendületet, hogy kimenjen. Nem löktem, csak finoman toltam.

– Most komolyan elküldesz? – csattant fel.

Ha azt gondolta, hogy pazarlom az energiámat a megnyugtatására, akkor benézte. Kicsit sem vettem a fáradtságot magyarázkodásra. Egyszerűen becsuktam mögötte az ajtót, amikor küszöbön kívül volt.

– Hova megyünk? – fordultam a többiek felé.

– Mi lesz a csajjal? – érdeklődött Dan.

– Nem tudom, kiről beszélsz – vontam meg a vállam, és lazán zsebre dugott kézzel közelebb sétáltam hozzájuk.

– Nem vagy semmi – jegyezte meg Ray, de a mosolya abban a pillanatban lefagyott az arcáról, amikor a csaja oldalba bökte. Válaszként két tenyerébe vette az arcát, és egy szenvedélyes csókkal békítette meg.

– A fenébe, már ti is?

Még egy émelyítően boldog pár! Fasza!

– Úgy látom, valakinek mégis csak kell kerítenünk egy nőt ma éjszakára – öklözött össze Ray Braddel.

– Szerzek én magamnak, nem szorulok a segítségetekre. – Morogva hagytam magam mögött a bandát.

Az utcára kiérve rágyújtottam egy cigire. A falnak dőlve vártam, hogy a többiek is csatlakozzanak. Szerencsére a rajongók erre a részre nem jöhettek, így azon a sofőrön kívül, aki valószínűleg Raynek dolgozott, nem volt más a környékemen.

Jól ismertem ezt a helyet. Pontosabban ezt a helyet is. Nem messze innen kezdtem az utcai pályafutásomat.

Kibaszott New York-i telek!

Még most is csontig ható fájdalom mart belém, pedig ma szép idő volt. Hiába igyekeztem felülkerekedni az agyamba kúszó emlékeken, kudarcot vallottam. Összeugrott a gyomrom, hányingerem lett, így gyorsan eldobtam a félig elszívott csikket, és elkotortam a zsebemből egy jointot.

– Ez az! – sóhajtottam, miután kifújtam a füstöt az orromon. Fejemet a betonfalnak döntöttem, és becsuktam a szemem. Pár perc elteltével máris sokkal nyugodtabb lettem.

– A francba, ember!

Scott hangjára felnéztem. Nem kellett semmi mást mondania, tudtam, mire gondolt. Nehéz időszakon volt túl és én mellette voltam, de nem ugyanabban a cipőben jártam. Nem vagyok függő, mint ahogy ő volt. Tény, hogy szerettem bulizni, és ehhez néha használtam néhány cuccot, de kordában tartottam a dolgokat, és soha nem fogtam padlót úgy, mint ő. Így megvontam a vállam, szívtam még egy slukkot, majd eloltottam.

– Elindulunk végre? Valaki ígért nekem egy jó kis numerát ma estére.

Ellöktem magam a faltól, és minden további megjegyzés nélkül elmentem Scott mellett.

– Kyle!

A hangja már majdnem fenyegetően hangzott, ezért megálltam és megfordultam, hogy ránézzek.

– Tudom, mit akarsz mondani, de nem igazán érdekel. Ne tegyél úgy, mintha te még sosem szívtál volna egy slukkot sem – gúnyolódtam vele.

– Tudod, hogy nem ez a gond.

– Akkor mi?

Megadóan sóhajtott, miközben elindult felém.

– Csak vigyázz magadra, ennyit kérek.

A szemében tükröződő érzelmek egy pillanatra sokkoltak. Kis híján megbántam az összes bűnömet. Nyeltem egyet, hogy a gombóc megszűnjön a torkomban, de még így sem tudtam megszólalni. Tény, hogy seggfej módjára viselkedtem, pedig nem akartam megbántani. Ő meg a többiek voltak a legjobb barátaim, és mindenekelőtt a családom. Tudom, hogy jót akart, különösen, hogy ő már megjárta a poklot, de úgy tűnt, az elszívott fű és a maradék adrenalin miatt nem tudtam lakatot tenni a számra. Könnyedén lezártam a beszélgetésünket azzal, hogy bevágódtam a ránk váró autóba, és amíg a többiek kiértek, felbontottam egy újabb üveg pezsgőt. Scott egyértelműen kifejezte a tekintetével, mennyire nem tetszik neki, hogy látszólag szarok a védelmező beszédére. Pedig nagyon is érdekelt, de nem hagyhattam, hogy ez a rohadt város tönkretegyen, eltaposson a múltban történtek miatt. A könnyebb utat választottam ma este is: pia, szex, és egy kis cucc. Szarok New Yorkra.

Ray megint kitett magáért. Ez már akkor feltűnt, amikor a bárhoz közeledtünk. Szikrázó fények, rohadt hosszú sor, és szebbnél szebb ribancok várakoztak a bejáratnál. Miután Hank leparkolt közvetlenül a bejárat előtt, mindannyian kiszálltunk, amit hatalmas üdvrivalgás követett. Kurvára tetszett, hogy ennyire odavannak értünk, és a pezsgő a kezemben csak fokozta a büszkeségemet. Vigyorogva tekintettem körbe. Szerencsésnek éreztem magam, és nem azért, mert rajongtak a bandáért, hanem mert én voltam az egyedüli szingli a bandában. Persze Dan és Mike lakatot tettek a farkukra, mintha valami szűz kis picsák lennének, akik a nagy találkozást várják az igazival. Én voltam az, aki bárkivel bármit megtehetett, és meg is tettem.

Amint kiszúrtam a bárpultot, leléptem a többiektől, hogy megrendeljem a következő italomat, amit lassan, vadászat közben terveztem elkortyolgatni.

– Egy üveg pezsgőt a legjobból – intettem a koromfekete hajú csajnak, akivel nem szűkölködött a természet. Kidomborodó mellei vonzották a tekintetemet.

– Itt mindenből csak a legjobb van – villantotta rám a mosolyát, amit még homályosan is alig láttam. Az agyam csak a hatalmas, formás melleire volt képes fókuszálni.

– Azt látom – meredtem rá az idomaira.

– Kérsz még valamit, szépfiú? – simogatta végig kecses mozdulattal a karomat. Csak akkor néztem fel virító kék, mandula formájú szemeibe.

– Mikor van szüneted? – hajoltam át a pulton, hogy közelebb férkőzzek az arcához, közben mutatóujjammal pofátlanul végigsimítottam kivillanó mellei között.

Ki a szart érdekel, ha neki nem tetszik?

– Megkaphatod őket tíz perc múlva – biccentette oldalra a fejét. Ugyanolyan ribanc volt, mint a többi. Ezt kerestem, és egy perc alatt meg is találtam.

– Egy ásványvizet kérek – csendült fel egy ismeretlen hang, ami még a dübörgő zenét is a háttérbe szorította. A velem szemben álló feketeség meg sem rezzent, egymás szemébe nézve mozdulatlanul álltunk. Míg ő rég az oltár előtt képzelte magát mellettem, addig én gondolatban a lehető legtöbb pózban dugtam meg.

– Hahó, nincs kiszolgálás? – kérdezte kitartóan a csaj mellettem.

– Kérj mástól szörpöt! – válaszoltam. Arra sem vettem a fáradtságot, hogy ránézzek.

– Mivel csak itt lehet, nem fogok arrébb menni. Egy vizet kértem, és amint megkaptam, folytathatjátok ezt a…, ezt a… – Felé fordultam. Idegesen hadonászott maga előtt a kezeivel, miközben hol rám, hol a pultos csajra pillantott.

– Ezt a mit? – kérdeztem vissza határozottan, és hirtelen felé fordultam.

Mindketten ledermedtünk. Valószínűleg csak akkor ismert fel, amikor ránéztem, engem pedig ledöbbentett a szépség, aki ott állt velem szemben.

– Vizet a mosdóban is ihatsz, azért kár sorba állnod – vetettem oda neki flegmán.

Láttam a szemében, ahogy néhány pillanat múlva leesett neki, mit mondtam. Elégedett vigyor ült ki a képemre.

– Parancsolj, itt a vized – csúsztatott közelebb egy kisebb palack vizet a pultos csaj. Az arcára volt írva, mit gondolt a rendelésről.

Amikor a szépség továbbra sem méltatott egy árva szóra sem, fejemet csóválva fordultam vissza a pult felé. Maradok a feketénél.

– Szóval, bébi! Mit gondolsz? Tudunk kicsit faragni abból a tíz percből? Nem érek rá egész éjjel.

Idegesen vihogni kezdett, miközben csavargatta a haját.

– Máris a tiéd vagyok, szivi!

Egy pillanat alatt elsietett a pult másik végébe, ahol szólt a barátnőjének, hogy lelép. Láttam a felismerést a csaj arcán, majd a heves bólogatást, ami biztosított arról, hogy ezt a numerát kipipálhatom. Büszkén húztam ki magam, mintha nagy erőfeszítésembe telt volna megszerezni a mai zsákmányomat.

– Úgy látom, neked nagyobb szükséged van a vízre, seggfej! – szólt az előző ismerős hang. Mielőtt megfordultam volna, a tarkómon éreztem a jéghideg csapódást. Ledermedtem a hirtelen rám zúduló víztől, ami végigfolyt a hátamon, és még a mellkasomon is a pólóm alá. Csak a farmerom kemény anyaga itta magába. Amint észhez tértem, meg akartam fordulni, de ekkor elviharzott mellettem a csaj, vállával búcsúzásképpen még meg is lökött. Lestem utána értetlenül. Mi a fasz volt ez? A körülöttem lévők meredt szemekkel bámultak, volt, aki az arcát eltakarva nevetett. Éreztem, hogy az idegesség csillapíthatatlanul előtör belőlem.

Mit képzel magáról?

– Indulhatunk – lépett mellém a pultos csaj.

– Kopj le – ráztam le magamról a karját. A kefélés utáni vágyamból pillanatok alatt lett bosszúszomjas harag.

Nem hagyhatom, és nem is fogom hagyni, hogy beégessen mindenki előtt egy ismeretlen.

Elindultam, hogy utánamenjek és megkeressem.

Ezt ő sem ússza meg szárazon!

Percek óta kémleltem a tömeget. Egy tűt nem lehetett volna leejteni.

Bassza meg!

Egyre idegesebb lettem.

– Mi a …?

Torkomon akadt a szó, amikor megláttam Brad, Ray és a csajaik társaságában, akit kerestem.

Ezt nem hiszem el!

Tanácstalanul álltam néhány pillanatig. Tudtam, hogy ha letámadom Brad előtt a csajt, nem úszom meg a haverom haragját. Várni akartam, hogy lelépjen, és úgy férkőzzek a csaj közelébe, hogy egyedül legyen. Mire kizártam a gondolataimat azt vettem észre, hogy ott állok egy lépésre tőlük.

– Kyle! – vigyorgott rám Brad, és intett, hogy menjek közelebb.

A picsába!

– Gyere, bemutatlak a többieknek – veregetett hátba Brad. – Mi a francot csináltál? – nézett rajtam végig, miután feltűnt neki, hogy folyik rólam a víz. Nem válaszoltam azonnal, úgy lestem ki a fejemből, mint egy szerencsétlen fasz.

– Lényegtelen – húztam ki magam a válaszadás alól.

– Rayt már ismered, ő itt Nancy – mutatott a Ray melletti csajra.

– Szia! – mosolygott rám, miközben lógott a pasiján.

– Helló – morogtam halkan, de semmi kedvem nem volt jó pofizni.

– Ő pedig Gina. Nancy barátnője, és nagy rajongónk! – nevetett fel Brad. – Azt hiszem, Kyle-t már ismeritek.

– Még szép – válaszolta Nancy fülig érő szájjal, de a barátnője, ahhoz képest, hogy nagy rajongónk, kicsit sem volt bájos. Inkább majd’ megfojtott a pillantásával. Tetszett a helyzet, így gyorsan kihasználtam a kínálkozó alkalmat, hogy feldühítsem a csajt.

– Kyle Meyers – nyújtottam felé a kezem, miközben kihúztam magam, amitől jóval magasabb lettem, ő pedig egy kis törpilla. Gyönyörű törpilla. Barna őzikeszemei valósággal igézőek voltak. Alig láthatóan elhúzta a száját, mintha nehezére esne fogadni a bemutatkozásom, és eszébe sem jutna felvállalni, hogy ő áztatta el a ruhámat.

– Gina – fogadta el a kézfogásom komótosan, hozzá mintha sértődött arcot vágott volna.

Most komolyan, még neki áll feljebb?

– Épp azt beszéltük, hogy jövő héten csatlakozhatnának a turnénkhoz Angliába, de Raynek fontos tárgyalása lesz.

– Milyen kár – vigyorogtam elégedetten.

– Annyira nem…

Hallottam Gina megjegyzését, ami kicsúszott a száján, miközben elfordította a fejét. A többiek, mintha semmi nem történt volna, folytatták a beszélgetést, én viszont nem tudtam levenni a tekintetem Gináról, aki épp egy pohár pezsgő mögé rejtette szépséges arcát.

– Mi lett a vízzel, kiscsillag? Azt már csak fürdésre használod?

Felszisszent, dühösen összevonta a szemöldökét, majd az orra alatt valamit motyogva elfordult tőlem. Egy húzásra lehajtotta a poharában lévő italt, majd a többieket is maga mögött hagyva a bárpulthoz sietett. Fura érzés szorította össze gyomromat. Nem akartam, hogy segg-részegre igya magát. Nem tudtam, mi a fenéért foglalkozom vele, de valahogy nem akartam, hogy kiszolgáltatott helyzetbe kerüljön. Fél szemmel Bradékre pillantottam, de ők még mindig elmerültek a sztorizgatásban. Nem vették észre, hogy Gina a pulthoz ment, és azt sem, hogy én követtem őt. Gőzöm sincs, mi ütött belém, valószínű, hogy az ital szállt a fejembe, de meg akartam érinteni. Mire mögé értem, már kikérte a következő pohár pezsgőjét. Szerencsére volt mellette egy hely, ahová lazán ledobtam magam. Mosolyognom kellett, ahogy láttam, milyen mogorva képpel méregeti az italát. Egyfolytában pufogott. Irtó édes volt!

– Remélem, nem kevert bele valamit – motyogta elég hangosan ahhoz, hogy én is halljam. Akkor láttam, hogy a fekete pultos adta neki az italt.

– Biztos nem. Alig várta, hogy valami normális piát adhasson neked – vigyorogtam magam elé, miközben rendeltem magamnak egy üveg sört.

– Nem a rajongóid társaságában kellene lenned ahelyett, hogy rajtam nevetsz? – fordult felém morcosan.

– Te is az vagy! – mosolyogtam.

– Csak voltam – vágta vissza a meglepő választ. Szótlanul néztük egymást. A vigyor eltűnt a képemről. Alig ismertem, sőt egyáltalán nem ismertem, valamiért mégis kurvára zavart, hogy ezt mondta, pedig rajta kívül több tucat punci volt itt ma este, akik nem csak a zenénket szeretik. Már éreztem a kettőnk közötti feszültséget, amikor elnevette magát, és a mellkasomról abban a pillanatban hatalmas súly gördült le. – Ennyire zavar, hogy elveszítettél egy rajongót?

– Nem zavarna, de most rólad van szó – mondtam a szemébe nézve. Akármit is akart mondani, elakadt a szava. A fejét csóválva fordult az itala felé, majd egy nagy sóhaj után jókorát kortyolt belőle. – Nem fog megártani?

– Nálad jobban biztos nem! – húzta fel az orrát.

– Te öntöttél nyakon a vízzel, és még te vagy megsértődve? Nem viszed kicsit túlzásba, kiscsillag? – hajoltam közelebb hozzá.

– Tudod, nem azért dobtam ki egy zsák pénzt a koncertre, hogy egy ilyen bunkóval találkozzak, és emellett elvesztegettem jó pár évet azzal, hogy azt gondoltam, talán te vagy a legnormálisabb a bandából. Tévedtem! – vágta a fejemhez, majd leugrott a székről és faképnél akart hagyni. Nem engedhettem el. Rohadtul zavartak a szavai. Nem volt rá magyarázat, hogy miért. Máskor leszartam, ki mit gondol rólam, de ez a csaj nem hagyott hidegen.

– Ne menj el! – tartottam vissza. Átfogtam vékony karját, mire kaptam egy haragos pillantást, mégsem mozdult. Másik kezében ott volt a pezsgő, amit nagyon nem akartam az arcomba kapni. Kibaszott szívás lenne újra befürödni.

– Engedj el! – A pillantásával ölni tudott volna, csak nem engem.

Tőlem ilyen könnyen nem szabadul meg.

A karját továbbra sem engedtem el, miközben a szabad kezemmel kivettem a pezsgős poharat a kezéből és letettem a pultra. Szemével követte a mozdulataimat, de továbbra sem hátrált meg. Amint megszabadultam az italától, közelebb férkőztem hozzá.

– Kezdjük elölről – néztem mélyen a szemébe. Láttam, ahogy nyelt egyet, és mérlegelte a lehetőségeit. Ő még nem tudta, hogy nincs sok választása. Szerettem volna jobban megismerni, ha akarta, ha nem. Alig láthatóan bólintott, majd egy nagy sóhajt követően még mindig a pulton árválkodó pezsgőjéért nyúlt és felhajtotta.

– Remek, kezdjük. Gina vagyok – nyújtotta felém a kezét csillogó szemekkel. Kihasználtam a lehetőséget, elfogadtam.

– Kyle vagyok, a Treasure billentyűse. – Közel húztam magamhoz, amint ujjait a tenyerembe csúsztatta. Láttam rajta, hogy meglepődött.

– Ezért voltál annyira ismerős – vágta ki magát a kényelmetlen helyzetből. – Nagyon örülök – mosolygott rám, amit már annyira vártam.

– Hát még én – bólogattam, mint egy kiskutya, de kurvára átléptem volna ezt a szar kezdet. Nem voltam hozzászokva, hogy visszafogottan közelítsek egy csajhoz. Irtó bénának tűnhettem. Tennem kellett valamit. – Mi lenne, ha ugranánk egyet? – tértem a lényegre.

– Nem haladsz egy kicsit gyorsan? – Láttam ajkán egy apró mosolyt, amitől magabiztosabb lettem. Úgy éreztem, el kell húznunk innen, mielőtt olyan leszek, mint egy töketlen faszkalap.

– Gyere – intettem, és mielőtt ellenkezhetett volna, elindultam a hátsó kijárat felé. Tetszett, hogy szó nélkül követett, tisztában voltam vele, hogy talán ez az egy lehetőségem van, hogy ne basszam el. Más volt, mint azok a ribancok, akikkel korábban dolgom volt, talán ezért is akartam annyira őt. Átvágtunk a tömegen, ami most kifejezetten idegesített. Mielőbb kettesben akartam lenni vele.

– Hova sietünk ennyire? – kérdezte mögöttem, miután kiléptünk az udvarra.

– Túl zsúfolt bent minden – húztam közelebb magamhoz, elengedtem a kezét és átkaroltam a derekát.

– Ide szoktad hozni a lányokat? – kérdezte, de nem rám nézett, hanem pillantásával körbejárta a kis teret.

– Mindennap hozok valakit ide – böktem vissza a választ. Nem hittem, hogy komolyan gondolta a kérdést, főleg, hogy tisztában volt vele, hogy nem sokat vagyunk ebben a rohadt városban.

– Mindig is kíváncsi voltam erre – húzta el a száját, de sokáig nem tudta leplezni a komolyságát, mert elnevette magát. – Leülünk? – mutatott a padra. Felvettem a jófiús oldalamat és udvariasan mutattam, hogy foglaljon helyet.

Mekkora pancser vagyok, morogtam magamban. – Mikor tettem ilyet egy lánynak?

– Most elárulod, hogy mit akarsz tőlem? – kérdezte minden körítés nélkül. Zavartan húztam végig tarkómon a tenyerem. Fogalmam sem volt, hogy mit mondjak, amitől nem rohan el. Egyértelmű volt, hogy mit akartam tőle először. Megdugni, ahányszor csak lehet. De ahogy rám nézett és nyakon öntött, fontosabb lett, hogy megtudjam, ki ő.

– Meg akarlak ismerni – nyögtem nem túl határozottan, pedig talán vele voltam először őszinte.

Hangosan felnevetett, amit szinte tátott szájjal néztem.

Mi a fasz van most?

– Te most szórakozol velem? – kérdezte még mindig mosolyogva.

– Miért tenném?

– Mennyi időre akarsz megismerni? Egy órára? Fél napra? – húzta fel a szemöldökét. – Egy óceán választ el minket.

– Már most azt akarod, hogy elvegyelek feleségül? – húztam vigyorra a számat. – Nem gyors ez egy kicsit? – gúnyolódtam tovább, amit nevetve fogadott. – Ne siess annyira előre. Alig egy órája ismerjük egymást.

– Kár, pedig a villámházasságokat szeretem – vonta meg a vállát és sóhajtott, mintha komolyan is gondolná. Nem tűnt olyan lánynak, aki csak úgy fejest ugrik egy házasságba, de még egy kapcsolatba sem.

– Akkor sok megbeszélnivalónk van a ceremóniáról – húzódtam közelebb hozzá. Kinyújtottam mögötte a karomat, és ujjaimmal gyengéden simogatni kezdtem a vállát. Mindketten tudtuk, hogy nem erről akarunk beszélgetni, így rátértem arra, ami engem érdekelt. – Mesélj magadról! – Éreztem, ahogy megfeszült a teste, de talán nem riasztottam el, mert rám nézett, és kíváncsian méregetett.

– Ez most komoly? – kérdezte kételkedve. Bólintottam. Nem kezdett bele rögtön. Néhány perc eltelt, majd behunyta a szemét, sóhajtott egy nagyot. – Nem tudok semmi érdekeset. Semmi olyat, ami neked érdekes lehet – pontosított.

Valahogy bátorítani szerettem volna, így azt tettem, amit tudtam. A kezemet egészen a nyakáig emeltem, és cirógatni kezdtem. Nem mertem elbízni magam, de nagyot dobbant a szívem, amikor éreztem, hogy elengedi magát.

Ez az! Menni fog!

– Mesélj inkább te, sokkal érdekesebbek lehetnek a napjaid, mint nekem, aki egy recepciós pultban áll egész nap – vonta ki magát gyorsan, amit eszemben sem volt hagyni.

– Én majd később jövök. – Kiszabadítottam hosszú hajtincsei alól a nyakát. Hiba volt, csak jobban kívántam, hogy érezzem, ízleljem, simogassam puha bőrét, amit eddig csak finoman érinthettem. – Van most valakid?

Azonnal kipattant a szeme, és a korábbi feszültség újra eluralkodott rajta. Kezét a mellkasomra tette, aminek örültem volna, ha nem az lett volna a célja, hogy ellökje magát tőlem.

– Nincs – rázta a fejét a válasz mellé. Furcsa volt, hogy hirtelen zavart lett, mégsem gondoltam, hogy nem mondott igazat.

– Akkor akár meg is csókolhatlak – tértem a lényegre. Nehezen türtőztettem magam. Puha ajkai felkínálkoztak előttem. Nem vártam a beleegyezésére. Miért is tettem volna? Akartam! Lassan közelebb hajoltam hozzá.

– Várj – állított meg hirtelen. – Tudnod kell valamit rólam – nézett komolyan a szemembe. Egy pillanatra ledermedtem, hogy most fogja közölni velem, férje van. Sehol nem volt az ujján gyűrű.

– Mi lenne az? – suttogtam feszülten.

– Egyszer nyakon öntöttem vízzel a Treasure billentyűsét.

Felszisszentem egy fél vigyorral a képemen. Megkönnyebbülés volt ezt hallani még akkor is, ha korábban kibaszottul meg akartam érte fojtani.

– Micsoda mázlista fickó!

Mindketten elnevettük magunkat, amit végül én zártam le azzal, hogy rátapadtam a szájára és szenvedélyesen megcsókoltam. Eszméletlen érzés volt. Pillanatok alatt vesztettem el az eszem. Egyik kezemet a derekára csúsztattam, míg a másikat a tarkójára téve tartottam. Nem tiltakozott. Nem sokkal később ő is megadta magát az érzéseinek. Szinte kétségbeesetten kapaszkodott a pólómba, miközben ugyanolyan hevesen viszonozta a csókot, mint ahogy én faltam őt. Nem tartott sokáig az örömöm. Pillanatokon belül elhúzódott, és idegesen kapta a szája elé a kezét.

– Basszus, ezt nem kellett volna – húzódott távolabb.

– Hé, kiscsillag! – nyúltam utána.

– Ne, Kyle! Ezt nem lett volna szabad – azzal felállt, mint aki el akar rohanni.

– Mit nem szabad? – ugrottam fel és átkaroltam a derekát, hogy ne legyen lehetősége elmenekülni.

– Ennek semmi értelme. Nem olyan vagyok, amit te vársz – közölte zavartan.

– Honnan tudod, hogy mit várok?

– Hagyjuk, ez úgysem fog menni – toporgott, és próbálta lefejteni a karomat magáról. Szorosabban húztam magamhoz. Éreztem, mennyire feszült lett hirtelen. – El kell engedned – nézett rám szinte könyörögve csillogó szemeivel.

– Egy feltétellel – szorítottam össze a számat, mielőtt kimondtam volna.

– Mi lenne az?

– Megadod a számod és engeded, hogy a sofőr hazavigyen.

Eszemben sem volt egyedül elengedni, azt pedig tudtam, hogy nem egyezne bele, hogy vele menjek. Még ha nehezemre is esett az este további részében lemondani róla.

– Ez már két feltétel – sóhajtott hangosan, majd mintha gondolkodóba esett volna.

– Ugyan, kiscsillag. Nem vagyok telefonos zaklató – próbáltam elsütni valami poént, hogy oldjam a feszültséget. – Legfeljebb majd ott szexelünk – vigyorogtam elégedetten.

Talán abból nem lehet probléma.

Egyik kezemmel elengedtem, hogy elővegyem a telefonom, majd vártam a számot. Rövid ideig még tanácstalan volt, de végül bepötyögtem, amit diktált, és rögtön rányomtam a hívás gombra. Sokszor voltam akkora fasz, hogy szándékosan szar számot adtam meg egy csajnak. Most nem akartam az a madár lenni. Amikor megszólalt a táskájában a telefon, vigyorogtam.

– Elégedett vagy? – kérdezte karba tett kézzel.

– Nem teljesen, le kell cserélned a csengőhangodat.

– Miért, mert nem a Treasure zenéje szólalt meg?

– Elég sértő. Indulhatunk? – Nem igazán vártam meg a válaszát. Megfogtam a kezét és elindultam, hogy szóljak Hanknek, vigye haza.

– Várj! – rángatta meg a karom. – A többiek. Szólnom kell, hogy hazamegyek.

Bólintottam, és igyekeztem minél előbb megtalálni Bradet és a többieket. Reméltem, nem szóródtak szét. Nem kellett sok idő, megláttam Rayt és a barátnőjét. Biccentettem Ginának, aki egyből elindult feléjük. Hagytam, hadd köszönjön el, addig én elbúcsúztam Raytől.

– Mehetünk. – Láttam Ginán, hogy kicsit ideges, csak remélhettem, hogy nem a csók miatt bukott ki. Szerettem volna még látni, és nem akartam, hogy elmeneküljön, amikor ezt közlöm vele. Miközben megint átvágtunk a tömegen, újra a tenyerembe fogtam a kezét. Hank már a kijárat előtt várt bennünket.

– De korai vagy! – lépett az ajtóhoz sokat sejtető vigyorral a képén.

– Ne most! – morogtam. Nem most akartam belemenni az idióta szócsatába, amit ilyenkor szeretett hozzánk vágni. Hamar vette a lapot. Amíg mi megálltunk a járdán, ő beszállt a kocsiba. – Szuper volt az este – mondtam Gina felé fordulva. – Szeretném…

– Ne! – tette a számra apró ujját, belém fojtva a mondandómat. – Ne ígérj olyat, amit nem tartasz be! – Már épp ellenkezni akartam, amikor folytatta. – Tényleg jó volt. Köszönöm – suttogta maga elé. Nem értettem, miért szégyellte el magát. Az álla alá csúsztattam egy ujjamat és kényszerítettem, hogy rám nézzen. Finoman megpusziltam még mindig a számon nyugvó ujját, majd a tenyerébe csókoltam.

– Keresni foglak – jelentettem ki határozottan. Alig hallhatóan sóhajtott, gondolom, arról próbálta magát meggyőzni, hogy ez sem igaz.

Pedig ha tudná!

Közelebb léptem hozzá, majd finoman megcsókoltam.

– Jó éjszakát! Holnap beszélünk. – Kinyitottam neki az ajtót.

– Jó éjszakát neked is, Kyle!

Elfordult, hogy beszálljon, de hirtelen megbotlott.

– Kiscsillag! Minden oké?

– Persze, csak a pezsgő. Azt hiszem, kicsit megártott.

– Ja, igen, a pezsgő – vigyorogtam önelégülten, amiért egy szigorú pillantást sikerült kicsikarnom belőle.

– Igenis az.

– Ahogy óhajtod, bébi! – kacsintottam rá. A fejét csóválva ült be az autóba. – Holnap.

Kényelmesen elhelyezkedett a bőrülésben, majd lecsukta a szemét, úgy bólintott.

– Indulhatsz Hank!

– Máris, főnök!

Becsuktam az ajtót és addig álltam az út mellett, míg Hank le nem kanyarodott. Alig vártam a másnapot. Már ki is találtam, mit fogok tenni. A buliba már nem akartam visszamenni, így leintettem egy taxit és visszamentem a szállodába.

Gina

Csukott szemmel ültem az ágy szélén. Először az utcán lévő autók zúgása zavart fel, de gyorsan rájöttem, hogy a fejem hasogatott attól a két pohár pezsgőtől, amit előző este a partin ittam. Meg kellett állapítanom, még mindig nem bírom a piát. Képtelen voltam kinyitni a szemem, fogalmam sem volt, mennyi lehetett az idő, de csukott szemhéjjal is tudtam, hogy vakítóan besütött már a Nap az ablakokon keresztül. Hirtelen hangos csipogás hasított a csendbe. Ijedten ugrottam egyet és a padlón kötöttem ki.

– A fenébe – fújtam ki magamból, és kisöpörtem a szemembe hulló tincseimet. Csak fél szemmel néztem a padlóról az éjjeliszekrényen heverő telefonomra, ami csendesen várta, hogy érte nyúljak. Feltápászkodtam a sajgó hátsómmal és a kijelzőt bámultam. Rögtön kiszökött az álom a szememből, amikor láttam a villogó borítékot, és mellette Kyle nevét.

– Hogy a francba? – kaptam a szám elé a kezem. – Tényleg írt nekem? Mit akarhat?

Remegő ujjakkal böktem a borítékra, hogy elolvashassam, mit írt:

„Szia, kiscsillag! :) Hogy vagy? Vegyél be egy Aspirint. A tegnap este után tuti szükséged van rá.”

– Mi van? – olvastam át újra és újra az üzenetet. – Vegyek be Aspirint? – Kissé csalódottan forgattam a kezemben a telefont. – Vegyél be te Aspirint! – beszéltem a kis készülékhez. Nem akartam válaszolni, lecsaptam a telefont vissza oda, ahol volt és felpattantam a földről, hogy kimenjek a fürdőszobába. Félútig jutottam, a gondolataim nem hagytak nyugodni. Sarkon fordultam, és szinte rávetődtem a telefonra.

„Kösz, jól vagyok. Remélem, te is. :/ Semmi szükségem Aspirinre, és amúgy sincs itthon!”

Még csak át sem olvastam, amit ujjaim szinte önállóan életre kelve pötyögtek, és már nyomtam is a küldés gombot.

– Basszus, de gáz vagyok! – fogtam a fejem, miután elrepült a kis boríték. – Lehettem volna kedvesebb.

Lehajtott fejjel sétáltam a fürdőszobába. Biztosra vettem, hogy nem fog többet válaszolni. De mit is képzeltem. A LEG pasi kategóriába tartozik.

Épphogy beléptem a fürdőszobába, amikor megszólalt a csengő.

– Ilyen nincs! – dobbantottam mezítláb a hideg kövön. Figyelmen kívül akartam hagyni, de újra felcsendült a berregő hang, ami a régi sulis évekre emlékeztetett, ahogy kicsöngettek az óráról.

– Le kell cserélnem! Felveri a szomszédokat is. – Morogva dobogtam az ajtó felé és anélkül, hogy belenéztem volna a kukucskálóba, kitártam az ajtót egy szál pólóban. Tátva maradt a szám az előttem álló zöld szemű pasitól.