Marci és Zsuzsi téli kalandjai

24 adventi mese

Írta: Radics Renáta

Rajzolta: Radics Vivien Mária

A borítót Szopos Kata készítette.

2022

Írta: Radics Renáta

Borítóterv: Radics Vivien Mária és Szopos Kata, Tóthné Benke Katalin, Radics Renáta

Illusztráció: Radics Vivien Mária

~ 2 ~

Marci és Zsuzsi téli kalandjai 24 adventi mese Írta: Radics Renáta

A könyvet kiadja a HELMA Kiadó.

Cím: 8630 Balatonboglár Szabadság u. 75.

Telefon: +36(30)499-34-77

E-mail cím: info@alkosoft.hu

Webcím: www.helma.hu

A kiadásért felel a HELMA Kiadó ügyvezetője Dvariecki Bálint Kiadás dátuma 2022.

ISBN: 978-615-6466-92-1

Copyright © Radics Renáta

Minden jog fenntartva. A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

A szerző elérhetőségei:

Email cím: radarena@freemail.hu

Facebook:

Az irodalom és én- Radics Renáta szerzői csoportja

Helma Kiadó, az innovatív könyvek világa 2022

~ 3 ~

Köszönettel tartozom keresztlányunknak, Viviennek, aki bájos gyermekrajzaival még kedvesebbé, barátságosabbá tette a történeteket.

~ 4 ~

December 1.

Adventi naptárkészítés

Elmúlt az ősz, a fák már rég lehullatták színes falevélruháikat. Minden gyermek a hóesésre, az ünnepekre vár, ahogyan a falu szélén élő testvérpár, Marci és Zsuzsi is.

Ma reggel mind a ketten nagy izgalommal ébredtek fel, ugyanis tudták, hogy a fali naptárban végre lapozhatnak egyet, mégpedig az utolsó hónapra, a decemberre.

Kiugrottak az ágyaikból, és Marci már le is kapta a falról a kalendáriumot, majd elkezdődött a szokásos civakodás:

- Marcíííííí! Meg ne próbálj lapozni, mert most én fogok!

- Én tíz éves vagyok, te pedig csak hat, én vagyok a nagyobb, ezért most én fogok lapozni. Különben is, a múlt hónapban is te lapoztál, most én jövök!

- De Marcííí! – mondta a kislány olyan elbűvölő tekintettel, ahogyan csak tudta.

- Na, jó, tudod mit, lapozzunk együtt! Fogjuk meg a lapot, elszámolok háromig és akkor áthajtjuk! Egy-kettő-há-rom…

Majd együtt gyönyörködtek a csodaszép, feldíszített karácsonyfát ábrázoló színes rajzban.

- Marci, hányat kell még aludni karácsonyig?

- Még huszonhármat.

- Ó, az még olyan sok nekem! Annyira várom már, hogy karácsony legyen. Nem bírom ki addig!

- Tudod mit? Készítsünk együtt egy adventi naptárt, úgy majd mindennap láthatod, hogy mennyivel közelebb van már a karácsony! Úgy majd sokkal gyorsabban telik az idő, meglátod.

- Emlékszem, tavaly is volt olyan naptárunk, amiben minden nap volt egy csoki, amit meg lehetett enni. Hogy az milyen jó volt! Mi is olyat fogunk készíteni?

~ 5 ~

- Hasonlót, csak a miénk sokkal jobb lesz, majd meglátod! Anyu telefonjában láttam egy ötletet arról, hogyan készíthetjük el.

Reggeli után kértek Aputól egy kartondobozt a fészerből. Anyu segítségével kivágtak belőle egy nagy fenyőformát, és az iskolából hazahozott tavalyi temperával festették ki. Az ágakat zöldre, a törzsét pedig barnára. Miután a papír megszáradt, felakasztották a szobájuk falára, egy mackós kép helyére.

Aztán ebéd után Marci huszonnégyszer körberajzolta egy vizespohár alját fehér rajzlapokra, és azokat Zsuzsival óvatosan kivágták ollóval.

Majd a fára is rajzoltak huszonnégy kört, Marci pedig beleírta a körökbe a számokat egytől-huszonnégyig.

- Így ni. Készen is vagyunk, látod Zsuzsi? Minden nap rajzolunk valami szépet egy kis kör alakú papírra, és felragasztjuk a fára. Mindennap eggyel több lesz rajta.

Meglátod, hamar megtelik majd a kis díszeinkkel.

- Olyan szép lett! Az jutott az eszembe, hogy ugye ma már december van?

- Igen, ma van december elseje.

- Akkor nem kellene az első rajzot elkészíteni és felragasztani a fára?

- De igen, már éppen mondani szerettem volna…

- Azért, amiért te találtad ki a naptárkészítést, megengedem, hogy az első rajz a tiéd legyen, jó?

Marci mosolyogva nézett a húgára, amiért ennyire jószívű volt vele.

- Tudod mit, Zsuzsi, én megrajzolom, te meg szépen kiszínezed?

- Az úgy nagyon jó lesz!

- Mi legyen az első rajzunkon?

- Egy hóember, mert én már annyira várom, hogy közösen építhessünk egyet…

~ 6 ~

December 2.

A takarító manók

Anyu széles mosollyal az arcán érkezett haza a reggeli bevásárlásból.

- Zsuzsi, Marci gyertek gyorsan, nézzétek csak, mit hoztam nektek! Marika néni megígérte, hogy amikor legközelebb lesz nagy doboza, félreteszi nektek. S most ezzel várt engem a boltban.

A gyerekek csillogó szemekkel álltak az ajtóban, és nézték a számukra felbecsülhetetlen értékű kincset, a hatalmas nagy dobozt. Ugyanis már régóta szerettek volna készíteni egy gombfocipályát, hogy játszhassanak Apu régi korongjaival. Nem győzték kivárni, hogy elkészüljön a reggeli. Miután gyorsan kikanalazták a tejbegrízt a tányérjaikból, már el is kezdték a barkácsolást a szobájukban. Apu segítségével kiterítették a doboz oldalait, majd vágtak, ragasztottak, rajzoltak, és hipp-hopp, el is készült a nagy focipálya. A szoba egész délelőtt a gyerekek játékától volt hangos, ahogy kiabálták, hogy: GÓÓÓÓÓL! Ez kapufa volt! Én nyertem, és hasonlók…

Anyu bement hozzájuk, hogy szóljon, elkészült az ebéd. Észrevette, hogy a parkettán szanaszét hevernek a filctollak, ragasztószalagok, papírfecnik.

- Úgy látom, délután lesz mit takarítani a szobátokban!

- Jajj, Anyu, majd megcsináljuk… – mondta Marci nyöszörögve.

Ebéd után a család együtt nézte a TV-t. Éppen egy mese ment a gyerekcsatornán, amiben szerepelt egy anyuka, akinek nagyon sok munkája volt otthon. Arról ábrándozott, hogy bárcsak lenne, aki segítene neki a takarításban, rendrakásban. Erre egyszer csak megjelent előtte két, csíkos zoknis manó, akik elmondták, hogy segíteni jöttek. Olyan szépen kitakarítottak az egész házban, hogy csak úgy ragyogott minden a tisztaságtól.

Erre Anyu megszólalt:

~ 7 ~

- Bárcsak hozzánk is eljönnének egyszer azok a takarító manók!

Zsuzsi és Marci cinkosan összenéztek, majd felálltak és a gyerekszobába mentek. Egy szatyorba bepakoltak két pár csíkos zoknit, piros bojtos sapkát, és kilopakodtak az udvarra. A fészerben gyorsan átöltöztek, fogták a seprűt meg a lapátot, és bekopogtattak a házuk ajtaján. Anyu fogadta őket:

- Megérkeztek a takarító manók. Segíthetünk valamiben? - kérdezték vékony, elváltoztatott hangon a gyerekek.

- Igen, kerüljetek csak beljebb! De örülök, hogy eljöttetek hozzánk!

Erre a kismanók se perc alatt összeszedték a gyermekszobában szanaszét hagyott papírokat, és még a konyhában is felsöpörtek. Anyu örömében összecsapta a két kezét.

- Hogy ti milyen ügyes kis manók vagytok! Ezért a sok segítségért meg kell, hogy jutalmazzalak titeket.

S egy-egy csokoládét adott a kismanóknak, akik megköszönték a finomságot, majd a sok tennivalójukra hivatkozva elbúcsúztak.

A fészerben visszaöltöztek, és nagy kacarászások közben majszolták el a csokoládékat. Közben arról beszélgettek, hogy milyen ügyesek voltak, milyen jól játszották a szerepet, hiszen Anyu nem is ismerte fel őket.