A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Bob Woodward: War

Simon & Schuster, LLC, 1230 Avenue of the Americas, New York, NY,

10020, 2024

Fordította: Tamás Gábor

Szaklektor: Dr. Magyarics Tamás

Copyright © 2024 Bob Woodward

Hungarian translation © Tamás Gábor, 2025

Hungarian edition © GABO Könyvkiadó, 2025

A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

Kiadja a GABO Könyvkiadó

Felelős kiadó: Földes Tamás

Felelős szerkesztő: Roboz Gábor

Tördelő: Malum Stúdió

Térkép: David Lindroth

Korrektor: Kótai Kata

ISBN 978-963-566-891-5

gabo.hu

facebook.com/GABOKIADO

instagram.com/gabo_kiado

A GABO Könyvkiadó könyveinek kizárólagos terjesztője a DiBookSale Zrt.

Elektronikus verzió v1.0

Egész életemet végigkísérő barátomnak
és riportertársamnak,
Carl Bernsteinnek

„Korunk emberének tudományos művei gyakorta elleplezik előle önnön emberi természetét, és prométeuszi ábrándok hajszolására biztatják.”

George Kennan amerikai diplomata és a feltartóztatási politika atyja, amelynek értelmében az Amerikai Egyesült Államok határozottan szabjon gátat a Szovjetunió terjeszkedésének

A szerző megjegyzése

„Folytatni fogom.” – Claire McMullen, a teljes munkaidőben dolgozó, kiváló asszisztensem mindig ezt mondogatta ennél a könyvnél. Ez volt a mottója.

Claire, ez a harmincéves, zseniális ausztrál író és ügyvéd tette lehetővé ennek a könyvnek az elkészültét. Nélküle nem született volna meg a Háború. Pont. Claire egy zseni. Mindig szívélyes és vidám, egyúttal nagyon szigorú is. Arra biztat, hogy járjak utána a nehéz történeteknek, a megerősítésnek, a bizonyítékoknak. Rendszeresen emlékeztet arra, hogy az interjúk, az újságírás új útjait kell felfedezni. Meglehet, jobban és mélyebben érti nálam az ukrán és a közel-keleti háborút. Tudja, mi van az aktáinkban, a nyilvános felvételeken, és folyamatosan keresi az összefüggéseket. Amikor megrekedek a munkában, korán érkezik, későig marad, és bejön hétvégén is. Mindig gondolkodik. Soha nem jön zavarba. Sok száz anyagot és interjúleiratot kezel, amelyeket saját maga készít maratonban, gyorsan és pontosan.

Sokszor gondolkodom, én miért nem vagyok olyan, mint ő. Az őszinte válasz az, hogy Claire McMullenből nincs még egy. Hamarosan saját maga is könyveket fog írni. Nem lehet eléggé hangsúlyozni, mekkora a hozzájárulása ehhez a mostanihoz. Szeretettel, barátsággal és mindenekelőtt csodálattal ajánlom neki ezt a könyvet.

ELŐSZÓ

Carl Bernstein akivel együtt készítettük a Watergate-anyagot, 1989 februárjának egyik estéjén, New Yorkban összefutott Donald Trumppal egy állófogadáson.

– Ugorj be te is – biztatott telefonon, mert felhívott a fogadásról, amelyet Ahmet Ertegün török származású amerikai társasági „előkelőség” és zenei producer tartott Upper East Side-i házában. – Mindenki nagyon jól érzi magát. Itt van Trump. Nagyon érdekes. Beszélgettem vele.

Bernsteinnek nagyon tetszett Trump könyve, Az üzletkötés művészete. Nem szívesen, de belementem, elsősorban azért – és erre Carl azóta is gyakorta emlékeztet –, mert el akartam kérni a lakáskulcsát, mivel akkoriban nála laktam.

– Nemsokára ott leszek – mondtam.

Tizenhét éve volt akkor, hogy Carllal először dolgoztunk együtt, az 1972. június 17-i Watergate-betörésről szóló anyagot írtuk.

Trump vetett egy pillantást a kettősünkre – akkoriban mindketten körülbelül negyvenöt évesek voltunk –, és odajött hozzánk.

– Milyen csodás lenne, ha Woodward és Bernstein interjút készítene Donald Trumppal, nem? – kérdezte.

Carllal egymásra néztünk.

– Hogyne – mondta aztán. – Mondjuk, holnap?

– Jó. Jöjjenek el az irodámba, a Trump Towerbe.

– Nagyon érdekes fickó – biztosított Carl, miután Trump elment.

– Csak nem a politikában.

Trump, ez a rámenős vállalkozó a sajátos, gondosan felépített és kiművelt személyiségével – amely már akkor is arra szolgált, hogy pontosan és csipetnyi kegyetlenséggel befolyásoljon másokat – azonnal felkeltette az érdeklődésemet.

A mikrokazettára vett, legépelt Trump-interjú barna borítékba került Trump könyvével együtt, és idővel elveszett a felvételek, interjúfeljegyzések és újságkivágások halmai között. Nagy gyűjtögető vagyok. Carllal több mint harminc éven át kerestük az anyagot.

Amikor 2019 decemberében az Ovális Irodában interjút készítettem Trump elnökkel az elnökségéről szóló három könyvem közül a másodikhoz, a Rage-hez, elsütöttem egy poént „az elveszett interjúról”.

– Egy asztal mellett beszélgettünk – idézte fel. – Jól emlékszem rá.

Azt mondta, meg kellene találnom, mert szerinte remek interjú volt.

Tavaly, 2023-ban, elmentem az egyik helyre, ahol a feljegyzéseim vannak, és átnéztem sok száz doboznyi, régi aktát. Az 1980-as évekből származó újságkivágások között észrevettem egy felirat nélküli, kissé viharvert borítékot: az interjút.

Az ifjú Trump arcképe ez: negyvenkét évesen kizárólag az ingatlanfejlesztéssel, a pénzszerzéssel és a hírességgé válással foglalkozik. A jövőt illetően csak homályos elképzelései vannak.

– Tényleg szeretném megcsinálni a létező legjobb szállodát – mondta nekünk 1989-ben. – Ezért építek lakosztályokat a tetőre. Remek lakosztályokat építek. Azt kérdezik, merre tartok, és azt hiszem, nem tudom megmondani. Ha minden úgy marad, ahogy most, valószínűleg elég jól megjósolhatom, hol fogok tartani. – De hangsúlyozta: – A világ változik.

Úgy vélte, egyedül csak ez a biztos.

Beszélt arról is, mennyire másképpen viselkedik, attól függően, kivel beszél.

– Ha hasonlókkal vagyok, mármint alvállalkozókkal, ilyesmi, akkor egyféleképpen reagálok. – Majd ránk mutatott: – Ha tudom, hogy minden idők két legnagyobbja ül velem szemben bekapcsolt magnóval, akkor természetesen másként viselkedem.

Sokkal érdekesebb lenne a valóság, mint a színlelés, mondta magáról. Engem nagyon érdekelt ez a „valóság”.

– Sokkal érdekesebb. Színjáték, amit még senki nem ért tetten – tette hozzá.

Folyamatosan megjátszotta magát, és aznap mi kaptuk teljes erővel a kellemrohamát.

– Amikor valaki vele szemben ül, és ténylegesen jegyzetel, az ember igyekszik jól viselkedni, és az igazat megvallva ez egyáltalán nem olyan érdekes, mint az igazi ordítozás.

Trumpnak láthatóan az is fontos volt, hogy erősnek és keménynek tűnjön.

– A tévében az a legrosszabb, amikor tetőtől talpig kisminkelnek – magyarázta. – Ma reggel is voltam a tévében, tiszta kence lett az arcom, és ilyenkor az ember vagy lezuhanyzik és lemossa, vagy magán hagyja. Az építőiparban senki nem sminkeli magát. Ha smink van az emberen, abból nem jön ki jól.

Megkértük, magyarázza el lépésről lépésre, hogyan köt ingatlanüzletet. Hogyan megy az ilyesmi?

– Ösztönösen – felelte azonnal. – Tudják, nem tudom elmagyarázni. Az ösztön sokkal fontosabb alkotóelem a többinél. A legrosszabb üzleteket akkor kötöttem, amikor nem hallgattam az ösztöneimre. A legjobbak azok voltak, ahol hallgattam rájuk, és nem hallgattam senkire, aki azt mondta: „Ez biztos nem működik”. Nagyon kevés embernek van megfelelő ösztöne. De láttam olyanokat, akiknek megvolt a megfelelő ösztöne olyasmiket tenni, amikre mások egyszerűen nem képesek.

Van valamilyen mögöttes terv?, kérdeztük.

– Nem hiszem, hogy meg tudnám mondani, mi a nagy terv – utalt az életére. – Értik, ugye? De valahogy ösztönös módon minden összeillik. Tudják, mit? Ha kiderítik, szóljanak. Érdekelne. Tényleg érdekelne.

A társadalmi lelkiismeretéről érdeklődtem. Lehetséges, hogy „a politikába vezeti, vagy valamilyen nyilvános szerepet fog vállalni”?

– Hát, tudják, nagyon érdekesnek találom ezt az egészet. Nemrég egy bokszmeccsen voltam Atlantic Cityben, és ott voltak ezek a szívós fickók, tudják, kemények, edzettek. Bizonyos szempontból fejben is nagyon kemények. Szóval, nem fognak könyveket írni, de bizonyos szempontból fejben is nagyon kemények. Na és, a bajnok veszített, legyőzte egy olyasvalaki, aki nagyon jó harcos, de nem várták tőle, hogy nyerjen. És a meccs után meginterjúvolták a bokszolót, és azt kérdezték: „Hogy csinálta? Hogy nyert?” Mire azt mondta: „Csak álltam az ütéseket. Csak álltam az ütéseket.” Szerintem ez nagyon jó kifejezés, mert nemcsak a bokszra, hanem az életre meg minden másra is igaz. Az ember állja az ütéseket.

Ha most visszanézek Trump életére – az ingatlanüzleteire, az elnökségére, a hűtlen kezelésért indított vádemelésekre, a nyomozásokra, a polgári és büntetőperekre, az ítéletre, a merényletre, az újraválasztási kampányra –, akkor azt látom, hogy pontosan ezt tette. Állta az ütéseket.

– Aki arról beszél, hol fog tartani tíz év múlva, az ostoba – tette hozzá. – A világ változik. Lesznek nyomott időszakok. Lesznek visszaesések. Lesznek fellendülések. Lesznek hanyatlások. Lesznek háborúk. Olyasmi, amit az ember nem irányíthat, vagy legtöbbször nem irányítható. Ezért tényleg állni kell az ütéseket, és nem jó túlságosan is előre megjósolni a dolgokat, hogy hol fog tartani az ember.

Abban az időben szinte rögeszmésen foglalkozott a vele szemben kritikus újságcímekkel, amelyek szerint elesik bizonyos üzletkötésektől.

– Az ember többet keres, ha elad, mint ha vesz – magyarázta. – Arra jöttem rá, hogy aki ma elad, az veszít. Pszichológiai szempontból. És az rossz. Komolyan mondom. A szart is kivertem egy Merv Griffin nevű pasasból. – Griffin beszélgetős műsort vezetett a tévében, és médiafejes volt. – Legyőztem. Na és, képzeljék, bejött… A sminkelés közben. Bejött kisminkelve, és a tévében volt, értik, és bejött az irodámba. Megállapodott velem, hogy megvesz mindent, ami nem kellett nekem a Resorts Internationalból. Azt hajtogattam, nem, nem, nem, nem, ő meg egyre csak emelte az árat, egyre csak emelte, egyre csak emelte. Aztán egyszerre kiderült, hogy igazából hihetetlenül jó lesz nekem ez az üzlet. Hihetetlenül jó. Ráadásnak megszereztem a Taj Mahalt, ami a világ igazi koronaékszere. – Trump az Atlantic Cityben lévő Taj Mahal kaszinóról, és nem az indiai szent síremlékről beszélt.

– A lényeg, hogy mindenki azt hitte, vesztettem. Szóval az történt, hogy a világban olyan a hangulat az elmúlt öt évben, hogy ha az ember elad, akkor veszít, még akkor is, ha nagy haszonnal ad el.

Azt kérdeztem Trumptól: „Amikor felkel, mit szokott olvasni? Kivel beszélget? Milyen információforrásokban bízik?”

– Többnyire hétköznapi lapokat – felelte. – A The Wall Street Journalt és a The New York Timest szoktam olvasni. Elolvasom a Postot és a Newst, nem is annyira az üzlet miatt, csak azért, mert ebben a városban élek, és, értik, a városról van szó. – A New York Post egy bulvárlap volt, amelyik szinte rögeszmésen foglalkozott Trumppal.

– Nem annyira az emberekre, inkább az általános információáramlásra támaszkodom. Szoktam beszélgetni a taxisofőrökkel is. Utazgatok, és kérdezősködöm, mit szólnak ehhez meg ahhoz? Így vettem meg Mar-a-Lagót. Egy taxissal beszélgettem, és azt kérdeztem: „Mi menő most Floridában? Melyik a legjobb ház Palm Beachen?”

„Ó, a legjobb a Mar-a-Lago” – mondta a taxis.

Mire én: „Az hol van? Vigyen oda!” Palm Beachen voltam, a Breakersben, és rettenetesen unatkoztam.

Végül hétmillió dollárért vásárolta meg Mar-a-Lagót.

– Szóba állok mindenkivel – mondta. – Ezt szoktam az én közvélemény-kutatásomnak nevezni. Az emberek viccesen azt szokták mondani, Trump mindenkivel beszélget. Ez így is van, beszélni szoktam az építőmunkásokkal, a taxisokkal, és azok olyanok, akikkel sok szempontból egyébként is nagyon jól kijövök. Mindenkivel szoktam beszélgetni.

Trump azt állította, megvásárolta egy kaszinóvállalkozás, a Bally Manufacturing 9,9 százalékát, és rövid idő alatt keresett vele harminckétmillió dollárt. Majd arról beszélt, hogy elköltött „közel százmilliót részvényekre” a Ballynál, aminek eredményeként beperelték. A másik oldal jogászai ki akarták kérni Trump feljegyzéseit.

– Azt próbálták bebizonyítani, hogy nagy kutatást folytattam a vállalattal kapcsolatban, és hogy heteket, hónapokat töltöttem a cég elemzésével. Azt hitték, a plafonig érő aktatornyaim lesznek. Ezért bekértek mindent, én meg végül egyetlen papírt se adtam nekik. Gyakorlatilag nem volt egyetlen akta se. Ezért most egy jó drága ügyvéd gyötör.

Trump elkezdte utánozni az ügyvédet:

– „Mióta tudott erről, Mr. Trump? És mikortól?” Más szóval azt próbálják elmondani, hogy ez egy remek ingatlan. Azt mondtam, én ezt nem tudom, csak azon a napon kezdtem gondolkodni rajta, amikor megvettem.

Az ügyvéd nem hitt a fülének:

„Na jó, de hány jelentést készít?”, kérdezte. Mire én: „Hát, egyet se, csak megvan a megérzésem.” Nem hitték el, hogy valaki képes fogni százmilliót, és valódi kutatás nélkül beletenni egy cégbe – magyarázta Trump. – A fejemben volt kutatás, de azonkívül, értik, egyszerűen nem jutott eszükbe, hogy ilyesmi megtörténhet. A vállalati gondolkodás, a vállalati szemlélet szerint ilyesmi nem szokott történni. Pedig nekem ezek a legjobb üzleteim.

Carl egy ponton megkérdezte Trumpot, tervez-e vállalni valamilyen közhivatalt.

– Nem hiszem, de nem vagyok benne biztos. Fiatal vagyok. Elméletileg, statisztikai szempontból sok időm van még. Láttam már, ahogy emberek annyi mindent feladnak, hogy amikor a rossz idők jönnek, nem marad semmijük.

Arról beszélt, hogy létrehoz egy Donald J. Trump-alapítványt.

– Amikor, ahogy mondani szokták, beadom a kulcsot, hatalmas összeget akarok hagyni abban az alapítványban. Egy részét a családomnak, egy másikat az alapítványnak. Az embernek kötelezettségei vannak a családja felé.

Trump úgy beszélt a „rossz időkről”, mintha ez elkerülhetetlen lenne.

– Szeretek mindig felkészülni a legrosszabbra. Ez persze nem hangzik túl szép kijelentésnek. Tudom, hogy jönni fognak rossz időszakok. A kérdés csak az, hogy mikor.

Felhozta a kilencven méter hosszú jachtját, amelyet a gazdag szaúd-arábiai üzletembertől és fegyverkereskedőtől, Adnán Khásukdzsitól vásárolt. Új nevet adott neki: Trump hercegnő.

– Újonnan százötven-kétszáz millió dollárba kerülne egy ilyen. Ha szeretnék, kimehetünk vele… Zseniális. Ha olvassák a Time-ot, szerintük nem csinálok mást, csak egész nap lebegek a vízen ezzel a hajóval. De nem úgy van, ahogy mondják.

Megkérdeztük Trumpot, ki a legjobb barátja.

Felsorolta néhány üzletember és befektető nevét, olyanokét, akik neki dolgoztak, és sem Carl, sem én nem ismertem őket. Aztán megemlítette a testvérét, Robertet is.

– Azt hiszem, ez mind csupa üzlethez kapcsolódó barátság – mondta. – Ilyen emberekkel töltöm az időt. De a barátság furcsa dolog. Mindig is aggódtam miatta. Néha jó próbára tenni az embereket. Jelenleg valamilyen okból kifolyólag mindenki barátkozni akar velem. Na jó, nyilvánvaló, milyen okból. Néha jó próbára tenni az embereket, és egy ideig, mondjuk, egy hétig mindennap azt mondani, hogy Trump elpuskázta, aztán visszamenni, felhívni őket, vacsorára hívni, hogy kiderüljön, eljönnek-e. Ezt sokszor szerettem volna megtenni. Egy hónapon át hadd higgye a világ, hogy elbuktam, csak hogy próbára tegyem, ezek a barátok tényleg azok-e. Nagyon fontos a lojalitás. Hiszek abban, hogy lojálisnak kell lenni. Hiszek abban, hogy vannak jó barátok és nagy ellenségek. Láttam olyanokat, akik a csúcson voltak, de nem maradtak ott, és egyszerre… Akik eddig a seggüket nyalták, eltűntek. Szóval, tényleg eltűntek. Ott van például az a bankár. Nagyon nagy bankár volt, az egyik nagy bankban… A Citibankban. Nagyon komoly embereknek adott nagy kölcsönöket. Nagyon sok embert tett gazdaggá azzal, hogy pénzt kölcsönzött, és úgy két évvel utána egyszer felhívott. Azt mondta, hát, ez hihetetlen, azok, akik a legjobb barátaim voltak, akik folyton hívogattak és a seggemet nyalták, most már nem is veszik fel nekem a telefont… Amikor otthagyta a bankot, többé nem foglalkoztak vele. Én nem így tennék.

Trump elmagyarázta, hogy stratégiai alapon nem fizeti ki az ellenőröktől kapott büntetéseket, amíg el nem tűnnek vagy el nem feledkeznek róluk.

– Az első naptól kezdve azt mondom, hogy basszák meg – mondta az ellenőrökről. – Amikor Brooklynban voltam, jöttek az ellenőrök, és mindenféle büntetéseket szabtak ki rám olyan épületek miatt, amelyek teljesen jók voltak. Azt mondtam, „basszátok meg!”. Erre újabb büntetéseket szabtak ki. És megint. Egy hónapon át nagyon rossz volt. Több büntetésem volt… és teljesen alaptalanok voltak. De azért adták, mert az volt a cél, hogy ha fizet nekik az ember, akkor mindig visszajönnek hozzá. Velem viszont az történt, hogy egy hónap alatt azt mondták, „bassza meg, ez egy szarrágó”. És mentek valaki máshoz. A lényeg, ha az ember enged, akkor azzal sokkal több bajt vesz a nyakába, mint amennyit megér. Ugyanez van a maffiával is. Ha belemegy az ember abba, hogy üzleteljen velük, akkor mindig visszajönnek. Ha azt mondja, hogy csesszék meg magukat… Na jó, esetleg valamivel finomabban. De ha azt mondja, „felejtsétek el, felejtsétek el, nem éri meg”, akkor kezdetben esetleg megpróbálhatnak nyomást gyakorolni rá, de végül keresnek egy könnyebb célpontot, mert túl kemények vagyunk nekik. Ellenőrök. Maffiózók. Szakszervezetek. Oké?

Ez volt Trump filozófiájának lényege.

Carl megkérdezte Trumpot, kik a legnagyobb ellenfelei.

– Hát, ezt nem szívesen mondom el, mert akkor mennek, és meginterjúvolják őket. Nem szeretek kritizálni.

Valójában persze imádta ezt tenni.

– Az nyilvánvaló, hogy Ed Koch. Ed Koch New York város eddigi legrosszabb polgármestere.

Harmincöt évvel később Trump még mindig ugyanilyen eltúlzott módon kritizálja az ellenfeleit.

– Joe Biden az Egyesült Államok történetének legrosszabb elnöke – mondta, miután Biden elnök 2024 júliusában bejelentette, hogy nem indul az újraválasztásáért.

Trump már 1989-ben is a győzelemre, a harcra, a túlélésre összpontosított.

– Ennek pedig nincs más módja, mint az ösztön. Ha tudják rólad, hogy könnyen beadod a derekadat, vagy ha tudják, hogy elgyengülsz, akkor rád fognak mászni.

Trump szerint: „Ez fellépés. Ez a fellépéstől függ.”

– Ismerni kell a közönséget, és van, akivel keménynek kell lenni, meg van, akivel csupa cukormáznak. Van, akinél másmilyennek. Van, akinél mindkettőnek.

Kemény, cukormáz, vagy mindkettő. Ez Donald Trump.

Izgalmas időkapszula ez 1989-ből, teljes személyiségprofil az akkor negyvenkét éves manhattani ingatlankirályról. Sosem hittem volna, hogy Donald Trump elnök vagy korunk meghatározó politikusa lesz. Azok az ösztönök, amelyekről az elnöksége alatt tudósítottam, már akkor is a személyisége meghatározó vonásai voltak. Ebben a harmincöt évvel ezelőtti interjúban Trump saját szavaival mutatja be nekünk a trumpizmus eredetét.

EGY

Harmincöt évvel később

Donald Trump elnök éppen tévét nézett az Ovális Iroda melletti különétkezőjében, amikor a tüntetők 2021. január 6-án megostromolták a Capitoliumot. Támogatói felkapaszkodtak a történelmi jelentőségű épület falain, ablakokat törtek be, és egy faltörő kossal próbáltak bejutni a főbejáraton.

Odakint akasztófákat ácsoltak.

– Mike Pence-nek lógnia kell! Mike Pence-nek lógnia kell! – kiáltozták Trump támogatói az alelnök nevét, aki nem volt hajlandó széttépni Biden 2020-as választási győzelmének igazolását.

– Hol az elnök? – telefonált Kevin McCarthy, a képviselőház republikánus kisebbségi frakcióvezetője a Fehér Házba, és kérte, hogy az elnök segédei kapcsolják Trumpot. McCarthy irodáját feldúlták. Nancy Pelosi házelnök irodáját kifosztották. Az emberek fényképeket készítettek arról, ahogy az asztalára feltett lábbal üldögélnek. Üzenetet is hagytak a billentyűzetén: „NEM HÁTRÁLUNK MEG”.

A kongresszus vezető személyiségeit, többek között McCarthyt és Pelosit a Capitolium biztonsági szolgálata még korábban kimenekítette, és biztonságos helyre, a haderőnek a Washington Nationals baseballcsapatának stadionjától néhány keresztutcányira lévő bázisára, Fort McNairbe vitte. A személyzetük viszont még mindig az épületben tartózkodott, és lekapcsolt lámpákkal, az ajtók elé húzott íróasztalokkal védték magukat, ahogy menedéket kerestek az irodákban.

Végre sikerült telefonon elérni Trump elnököt.

– Ki kell mennie, és közölnie velük, hogy HAGYJÁK ABBA! Lerohantak minket. – McCarthy zaklatottan beszélt. – Le is lőttek valakit az előbb.

Egy rendőr a Capitolium épületében 14:44-kor lelőtte a korábban a légierőnél szolgált Ashli Babbittet, amikor másokkal együtt megpróbált betörni egy ajtón a törvényhozatalnál. A tüntetők között olyan Trump-hívő, szélsőjobboldali milíciák vezetői voltak, amilyen az Eskütartók (Oath Keepers) és a Büszkék (Proud Boys), valamint a QAnonhoz hasonló összeesküvéselmélet-hívő csoportok tagjai. A Trump melletti szimpátiatüntetésnek indult felvonulás addigra az Egyesült Államok alkotmányos rendje elleni erőszakos támadássá változott.

– Kiteszek egy tweetet vagy valami – felelte Trump.

– Elfoglalták a Capitoliumot! – kiabált vele McCarthy. – Szóljon nekik, hogy hagyják abba. El kell innen vinnie őket. El innen. Most!

Az elnök mintha nem fogta volna fel a helyzet súlyosságát.

– Hát, Kevin, szerintem ezeket az embereket jobban felháborította a választás eredménye, mint téged – mondta.

Az FBI később úgy becsülte, több mint kétezer ember hatolt be 2021. január 6-án a Capitolium épületébe. Öten életüket vesztették, 172 rendőr megsérült, több mint ötszáz főt tartóztattak le. Az épületben esett kár helyreállításának összértéke meghaladta a 2,7 millió dollárt.

Trump elnöknek 187 percébe tellett tweetet posztolni arról, hogy a hívei „menjenek haza”.

Donald Trump két hónappal korábban elvesztette a 2020-as választást Joe Bidennel szemben. De tagadta, hogy vesztett. Inkább arról beszélt, hogy „meghamisították” a választást, amellyel „becsapták az amerikai közvéleményt” és „ellopták” az eredményt.

Trumpnak még most, harmincöt évvel az interjúnk után is meggyőződése volt, hogy bármilyen vereséget – még az elnökválasztási vereséget is – félre lehet söpörni azzal, ha egyszerűen nem adja be a derekát.

A január 6-i „Mentsük meg Amerikát!” gyűlésen arra biztatta a támogatóit, hogy „harcoljanak”.

– Megnyertük ezt a választást, méghozzá nagy arányban. Soha nem adjuk fel. Soha nem engedünk. Megyünk a Capitoliumhoz.

A január 6-ai támadás kivizsgálására létrehozott kongresszusi különbizottság később megállapította, hogy Trump „sikeres, de tisztességtelen erőfeszítéseket tett arra, hogy amerikaiak tízmillióit meggyőzze, ellopták tőle a választást”.

Garret Miller, Trump támogatója, aki január 6-án lőfegyvert vitt magával a Capitoliumba, azt mondta:

– Úgy gondoltam, Donald Trump korábbi elnök utasításainak engedelmeskedem.

Egy másik támogató, Lewis Cantwell eskü alatt állította, hogy látta Trump elnököt a tévében, amint „azt mondja a világnak”, hogy a választásokat elcsalták. „Mi mást gondoltam volna amerikai hazafiként, aki rá szavazott?”

Stephen Ayres, aki aznap megostromolta a Capitolium épületét, arról beszélt, hogy „csüngtem [Trump] minden szaván”. Ayresnek a közösségi médiában megjelenített üzenete szerint „polgárháború következik”, ha Trump nem marad második ciklusra is hatalmon.

– Fel kell hívnia Joe Bident, méghozzá ma – mondta nem sokkal a támadás után Kevin McCarthy, a képviselőházi kisebbségi frakcióvezető Trumpnak.

Nem, felelte Trump. Azt állította, Biden csalással győzött.

– Ezt ne mondja többet – felelte McCarthy. – Egyszerűen ne mondja többet. Hagynia kell egy levelet Joe Bidennek az íróasztalfiókban.

Ez a hagyomány.

– Hát, még nem döntöttem – mondta erre Trump.

McCarthy kimerült volt és indulatos. A január 6-ai erőszakos események felháborítóak és megrázóak voltak.

– A miatt a nap miatt más lesz a hagyatéka – figyelmeztette az elnököt. – Hívja fel Joe Bident!

Nem, felelte Trump.

McCarthy elmagyarázta, az ország szempontjából fontos, hogy legyen valamiféle párbeszéd a leköszönő és az újonnan érkező vezető között. Egy elnöknek el kell fogadnia az utódát.

– Oké, oké, oké – mondta végül Trump. Szerette volna letenni a telefont, de McCarthy még beszélt.

– Mit gondol, mit fognak mondani az unokái, ha nem teszi meg?

– Oké, oké – ismételte Trump.

A telefonbeszélgetésre nem került sor Bidennel.

De az Ovális Irodában töltött utolsó estéjén, 2021. január 19-én, Trump kétoldalas levelet írt Joe Bidennek. 22:00-kor fejezte be, aláírta, „Donald J. Trump”, és az íróasztal fiókjába tette. Biden később azt mondta a fehér házbeli szóvivőjének, Jen Psakinak, hogy „megdöbbentően szívélyes” volt.

Trump és a First Lady, Melania 2021. január 20-án reggel hagyták el a Fehér Házat és indultak Palm Beach-i birtokukra, Mar-a-Lagóba. Az elnöki különrepülőgépen Trump fogadta Ronna McDaniel, a Republikánus Országos Bizottság elnökének hívását. Ez volt a bizottság búcsúja.

– Elég volt – szakította félbe Trump. – Saját pártot alapítok.

McDaniel megrökönyödött.

– Azt nem teheti – könyörgött a telefonba. – Különben örökre veszíteni fogunk.

„Ez már nem az ő Republikánus Pártjuk. Ez Donald Trump Republikánus Pártja”, jelentette ki Trump legidősebb fia, Don Jr. a mikrofonok előtt a január 6-ai „Mentsük meg Amerikát!” gyűlésen.

– Pontosan. Nélkülem örökre veszíteni fognak – förmedt rá McDanielre a korábbi elnök. – Ezt érdemlik a republikánusok, mert nem tartottak ki mellettem.

Tönkre akarta tenni a republikánus pártot.

A Republikánus Országos Bizottság vezetése később világossá tette Trump tanácsadóinak, hogy ez a bosszúvágy nemcsak az örökségének, a pénzügyi helyzetének is árt. A párt azzal fenyegetőzött, hogy nem fizeti tovább Trump jogi költségeit, és megsemmisíti a kampánya során gyűjtött e-mailek listáját, amellyel negyvenmillió Trump-szavazót lehetett elérni. Trump korábban értékesítette a listát republikánus jelölteknek. Ha megpróbálná felhasználni, akkor ingyen át fogják adni bárkinek, aki kéri.

Trump erre meghátrált. Jonathan Karlnak, az ABC News újságírójának később tagadta, hogy egyáltalán megfordult volna a fejében a saját párt alapításának gondolata. „Á, ez hülyeség. Ilyen soha nem történt”, mondta. Karl azonban később közzétette a McDaniellel készített interjúja felvételét, amelyben a nő beszámolt Trump fenyegetőzéséről.

A Trump család az elnöki különrepülőgép elülső részében foglalt helyet, legközelebbi munkatársainak egy csoportja hátul ült.

– Soha nem jöttek hátra – mondta Trump egyik segédje. Se az elnök, se a családtagjai. Még Trump legközelebbi munkatársai között is a szinte legyűrhetetlen harctéri sokk érzése uralkodott. Sokuknak semmilyen terve nem volt arra vonatkozóan, mihez fognak most kezdeni. Néhányan azt sem tudták, hol fognak lakni. A személyzetnek a választástól január 20-áig általában két és fél hónapja van felkészülni a Fehér Ház utáni életre.

– Sokaknak ez tizenhárom napra rövidült – mondta az egyik munkatárs, mert csak január 6-a után lett egyértelmű számukra, hogy Trump el fogja hagyni a Fehér Házat.

Január 20-án 11:59-kor Trump kongó mar-a-lagói lakhelyén tartózkodott. Sehol egy tweet. Sehol egy nyilvános beszéd. 12:01-kor, mialatt Bident beiktatták mint az Amerikai Egyesült Államok negyvenhatodik elnökét, az elnök személyi védelméért felelős Titkosszolgálat emberei megkezdték a Trump-birtok körüli megerősített biztonsági rendszerek részleges lebontását.

Trumpnak nem tetszett a dolog. Aznap egész végig a lakrészében tartózkodott.

– Üdv! A legkedvesebb elnöke beszél – szólt a telefonba Trump néhány nappal később, amikor Kevin McCarthy képviselőházi republikánus frakcióvezetőt hívta. – Floridában vagyok.

McCarthy január 13-án azt mondta a képviselőház üléstermében, hogy Trump „felelős” a capitoliumi lázongásért, és felszólította, hogy „vállalja a felelősséget”. Amikor Trump meglátta az ismétlést a tévében, felfortyant, de úgy tűnt, mostanra túltette magát a dolgon.

– Benézek majd – mondta McCarthy. Senkinek, még a személyzetének sem mondta, hogy Floridába megy. Tisztában volt azzal, hogy a korábbi elnök nem találkozott sok republikánussal. Trump szomorkodott. Megcsappant a Mar-a-Lago iránti médiaérdeklődés.

Ed Rollins republikánus politikai stratéga egy alkalommal azt mondta Trumpról: „Egyetlen dolgot elegendő tudni róla. Egész nap a tévét nézi, esténként aztán a tévében szerepel.”

Most azért küzdött, hogy figyeljenek rá. Már nem volt meg sem a Twitter-, sem a Facebook-fiókja, miután a választási hazugságok áradatát követően kirúgták ezekről a közösségi felületekről. Esküvőkön kezdett megjelenni hívatlan vendégként Mar-a-Lagóban.

Trump elnök sötét öltönyt és sárga nyakkendőt viselt és vigyorgott, amikor McCarthy január 28-án besétált Mar-a-Lagóba.

– Képzeld, Melania szerint nagyobb publicitást kapott ez, mint amikor Putyinnal találkoztam. Négy tévéhelikopter kering fölöttünk!

Minden hírcsatorna McCarthynak a korábbi elnöknél tett látogatásával volt tele. Azzal, hogy a képviselőház legfontosabb republikánusát fogadta ebédre, Trump jelezte, hogy még mindig ő vezeti a Republikánus Pártot.

– Ez jó neked és nekem is, és ezt te is tudod, igaz?

– Rendben. Tökmindegy – felelte McCarthy.

A frakcióvezető azzal a reménnyel érkezett, hogy Trump továbbra is foglalkozni fog a képviselőházi republikánus frakcióval, és ezzel 2022-ben ismét megszerezhetik a többséget az alsóházban. Úgy kellett irányítania a volt elnököt, hogy ne szálljon bele a fölösleges elsőkörös küzdelmekbe, és a megnyerhető helyekhez kölcsönözze a nevét. Leültek ebédelni.

– Tudja, még segített is, hogy nem vagyok a Twitteren – kezdte Trump.

– Igazán?

– Igen. Rengetegen mondják, hogy tetszett nekik a politikám, de nem szerették a tweetjeimet.

– Igen, szinte mindenki.

– Egészen jók lettek a számaim.

Trump a szenátus előtti bírósági meghallgatásáról kérdezősködött. Vádemelést terveztek ellene zendülés támogatása miatt.

– Szerintem nem lesz belőle semmi – mondta McCarthy.

Nem is lett. 2021. február 13-án Trumpot felmentették. Habár a szenátorok többsége, köztük hét republikánus is, a korábbi elnök elítélésére szavazott, nem sikerült elérni az ehhez szükséges kétharmados többséget. Jelképes volt az eljárás, mert Trump már nem volt elnök.

Biden elnök személyzeti főnöke, az ötvenkilenc éves, sötétbarna hajú, barátságos és lendületes Ron Klain több mint húsz éven át szolgálta tanácsaival Bident. Amikor ez utóbbi úgy döntött, indul az elnökségért, 2019 márciusának elején meghívta Klaint wilmingtoni otthonába.

– Úgy érzem, meg kell tennem – mondta Biden. – Trump valami alapvetően mást, alapvetően rosszat képvisel a politikai életben.

A következő mondat örökre Klain elméjébe égett:

– Ez a fickó egyszerűen nem igazi amerikai elnök.

Biden a kampány során kíméletlenül ostorozta Trump viselkedését és döntéseit. A Fehér Házban töltött első napjától kezdve szinte alig ejtette ki Trump nevét: nyilvánosan „az elődömként” hivatkozott rá, magánbeszélgetésekben gyakorta „tetves seggfejként”.

Biden arról beszélt a tanácsadóinak, hogy önálló elnökséget szeretne. Trump négy éve, a koronavírus-járvánnyal kapcsolatos intézkedései és a január 6-ai zendülés törést jelentett az elnöki hivatal működésében.

Klain úgy vélte, az ő feladatuk most helyrehozni, amit Trump tönkretett, és előrevinni az országot.

– Az egész országnak emésztenie kell még egy kicsit ezt a Trump-dolgot – mondta. – Ezt azzal tudjuk megtenni, hogy megmutatjuk az amerikaiaknak, újra működhet az elnöki hivatal. Hogy lehet tisztességes ember is a Fehér Házban.

Donald Trump végső soron azért vesztett, mert nem tudta megfékezni a járványt és irányítani a gazdaságot. Nem a tőzsdéről van szó, hanem a valódi gazdaságról – az emberek életszínvonaláról –, és az romlott az ő ideje alatt.

– Láthatóan vannak olyan keményvonalas Trump-támogatók, akik olyanok, amilyenek. Nem fognak eltűnni. Ez is az országunk része – mondta Klain. – De Bident azért választották meg, hogy továbbvigye ezt az országot Trump után, és ezt is teszi. Ez az, amit vállalt. Donald Trump annyi stadionban állhat ki, amennyiben csak akar, olyan látványosan emelgetheti a karját, amennyire csak akarja. – Klain hitt abban, hogy Trump korai próbálkozásai arra, hogy árnyékelnök legyen, 2021 őszére el fognak halni.

– Donald Trump mellékes alak lesz – jelentette ki magabiztosan.

KETTŐ

„Ez a Csehov-féle pisztoly”, gondolta azonnal Jake Sullivan nemzetbiztonsági főtanácsadó, ahogy átnézte a műholdas felvételeket, amelyeken soha nem látott létszámú, összesen száztizenegyezer orosz katona sorakozott fel Ukrajna határán.

Ha jól láthatóan megjelenik egy pisztoly egy színdarab első felvonásában, okkal van ott, és valamikor el fogják sütni – ez a 19. századi drámaíró, Anton Csehov jól ismert megállapítása.

2021 áprilisa volt ekkor, csupán három hónapja tartott Biden elnöksége. Sullivan éppen csak megszokta új irodáját a Fehér Ház nyugati szárnyában.

A negyvennégy éves, vékony, szőke hajú Sullivan volt Henry Kissinger óta a legfiatalabb nemzetbiztonsági főtanácsadó. Maratonokat futott, ezért megvolt a kellő fegyelmezettsége, hogy vezesse Biden külpolitikájának napi ügyeit. Amikor Biden kinevezte, „egyedülálló intellektusnak” nevezte a korábbi oxfordi Rhodes-ösztöndíjast, a Yale jogi karán dicsérettel végzett Sullivant, és rendkívüli döntéshozói jogkörökkel ruházta fel.

A hírszerzés azt is jelezte, hogy orosz haditengerészeti erők vonultak fel az Ukrajna és Oroszország közötti Fekete-tengeren. Platós nyerges vontatókat lehetett látni, amint óriási rakétavetőket és régi, még a Szovjetunió idejéből származó páncélozott csapatszállító harcjárműveket mozgatnak. Műholdas fényképfelvételek készültek orosz harckocsikról, tüzérségi eszközökről, rakétákról és partra szállító eszközökről, amelyeket a Fekete-tenger északi partján lévő Krím-félszigetre, az Oroszország és Ukrajna közötti mintegy kétezer kilométeres szárazföldi határszakaszra szállítanak.

A CIA legfrissebb személyiségprofilja szerint Vlagyimir Putyin, az autokratikus orosz vezető meghatározó vonása rendkívüli bizonytalansága és birodalmi törekvései. Putyinnak meggyőződése volt, hogy ő az egyedüli, aki képes visszaállítani Oroszország régi birodalmiságát. Ukrajna volt a rögeszméje.

Sullivan eltöprengett, mit művelhet Putyin. Talán csak gyakorlatról lenne szó? Tisztán kényszerítő erejű ez az egész, hogy befolyást szerezzen Ukrajnában, és meghátrálásra kényszerítse az Amerikai Egyesült Államokat és Európát az Ukrajna lehetséges NATO-csatlakozásáról szóló egyeztetésekből?

Az is lehetséges, gondolta Sullivan, hogy Putyin a haderejével kíván újabb területeket szerezni Donbászban.

Oroszország és Ukrajna 2014 óta vívott harcokat a jelentős kőszéntartalékkal rendelkező Donbászban – Oroszország ekkor foglalta el a Krím-félszigetet, és vonta ellenőrzése alá Donbász területének mintegy harmadát. A két oldalon közel tizennégyezer ember vesztette az életét. Huszonkilenc fegyverszüneti megállapodás született eddig, de egyet sem tartottak be, ami világosan jelezte az egyre jobban elmérgesedő helyzet bizonytalan természetét.

Sullivan szinte folyamatos szellemi feszültségben dolgozott, de nem hunyhatott szemet a nyilvánvaló tény felett: senki nem mozgat ennyi embert és hadianyagot egy másik ország határához, ha nem tervezi a felhasználását.

Putyin kiakasztotta volna a pisztolyát a falra?

Biden elnök és Sullivan korábban egyeztetett az új amerikai Oroszország-politikáról. Biden egyértelműen fogalmazott.

– Nem akarom újrakezdeni – mondta elnöksége első heteiben. – Nem valamiféle jó viszonyra akarok törekedni, de szeretném, ha biztos és kiszámítható irányt követnénk Putyint illetően.

Csakhogy a viszony Oroszországgal egészen mostanáig nem volt se jó, se biztos, se kiszámítható. Biden és Sullivan gyakorlatilag a hivatalban töltött első napjuktól kezdve agresszív orosz fellépés különböző megnyilvánulásaival foglalkoztak. Az Alekszej Navalnij orosz ellenzéki vezető elleni, kis híján halálos kimenetelű mérgezéses támadás, az orosz beavatkozás a 2020-as amerikai elnökválasztásba, jelek, amelyek szerint az oroszok fizethettek a táliboknak, hogy amerikaiakat öljenek Afganisztánban, valamint a nagy léptékű, világszerte több mint tizenhatezer számítógépet, köztük amerikai kormányzati rendszereket és meghatározó magánvállalkozásokat érintő SolarWinds kibertámadás. Ez volt az Egyesült Államok történetének egyik legnagyobb adatszivárgása.

Biden is növelte a feszültséget, amikor március 16-án az ABC tévécsatornának adott interjúban arról kérdezték, gyilkosnak tartja-e Putyint.

– Igen – felelte.

A Kreml „példátlannak” nevezte a sértést. Putyin elégedetlensége jeleként ideiglenesen hazarendelte a washingtoni orosz nagykövetet.

Az orosz vezető most valamiféle nagyszabású mozgásba kezdett a haderejével.

– Tényleg lehetséges lenne biztos és kiszámítható kapcsolatot fenntartani Oroszországgal? – kérdezte Sullivan kissé elkeseredetten Jon Finer nemzetbiztonsági főtanácsadó-helyettest, ahogy a szűkös nemzetbiztonsági helyiségben álldogáltak.

A rövidre nyírt világosbarna hajú, bajszos-szakállas, negyvenöt éves Finer nem volt valami magasan a washingtoni táplálékláncban, de központi szerepe volt a Fehér Ház nemzetbiztonsági stratégiájának kidolgozásában. Finer korábban John Kerry külügyminiszter személyzeti vezetője volt, és három évet dolgozott a The Washington Post kihelyezett újságírójaként a 2003-as iraki megszállásban. Sullivanhez hasonlóan Rhodes-ösztöndíjas volt, és ő is a Yale jogi karán végzett.

Őszintén elmondta, hogy erre nincs sok esély, de egyetértett abban, hogy akkor is próbálkozni kell. Az amerikai hírszerzés szerint Oroszország még nem adta jelét annak, hogy szándékában áll megtámadni a haderejével Ukrajnát. A célja viszont változatlanul bizonytalan volt. Lehet, hogy csupán nyomásgyakorlásról van szó, de ezt nem lehetett egyértelműen kimondani.

– Putyinnak nagyon fontos a méltóság és a kellő tisztelet – töprengett Sullivan hangosan. Egy csúcstalálkozó épp megfelelne Bidennek, aki nagy hangsúlyt fektetett a személyes kapcsolatokra.

Sullivan bement az Ovális Irodába, hogy egyeztessen erről az elnökkel.

– Nagy játékos akar lenni nagy színpadon – mondta Biden Putyinról. – Erről szól ez a fickó.

Sullivan javasolta, hogy az elnök találkozzon személyesen Putyinnal. Pontosan tudta, hogy jobb szeret személyesen egyeztetni másokkal, különösen a világ vezető politikusaival.

Biden azonnal beleegyezett.

– Tudom, hogy néhányan kritizálni fognak, és azt fogják mondani, ha találkozom Putyinnal, akkor felemelem, akkor hitelesítem – mondta. – De két évtizede fontos szereplője a világpolitikának. Attól, hogy találkozom vele, még nem lesz más, mint ami eddig volt. Nem fogom lebeszélni erről vagy arról, de talán meg lehet változtatni a dolgok menetét – vetette fel.

De mikor legyen a találkozó?

– Ha azt javasoljuk, hogy legyen a találkozó júniusban – ez két hónap –, akkor ez talán arra ösztönzi Putyint, hogy elgondolkodjon, mije van az amerikaiaknak. Ezzel esetleg csökkenteni fogja az ukrán határra nehezedő nyomást, és megakadályozza, hogy tavasszal katonai művelet induljon.

Ukrajna a méreténél jóval nagyobb szerepet játszott az amerikai politikában. 2019 szeptemberében az akkori elnök, Donald Trump arra kérte telefonbeszélgetés során az újonnan megválasztott ukrán államfőt, Volodimir Zelenszkijt, az Egyesült Államok biztonsági támogatásáért cserébe kezdjen vizsgálatot Joe Biden és a fia, Hunter ellen, aki egy ukrán energetikai vállalat igazgatótanácsának volt a tagja. A hívás átirata nyilvánosságra került, és a képviselőház alkotmányjogi felelősségre vonást kezdeményezett Trump ellen. A szenátus végül felmentette. A republikánusok továbbra is követelték, hogy induljon nyomozás Biden ellen, aki Obama elnöksége idején az ukrán kapcsolatokért felelt, és személyesen is érintett volt a kérdésben.

A politológusprofesszor dr. Colin Kahl, Lloyd Austin védelmi miniszter védelempolitikáért felelős helyettese, 2014 és 2017 között Biden alelnök nemzetbiztonsági főtanácsadója volt. Sajátos értelmiségi attitűd jellemezte, és gyakran élénkpiros keretű szemüveggel, mintás nyakkendővel vagy színes zoknival egészítette ki a viseletét. Kahl visszaemlékezése szerint Biden nagy örömmel dolgozott az Obama-elnökség idején az ukrán ügyeken, alelnöki beosztásában négyszer látogatott el Kijevbe, az ukrán fővárosba.

– Szia, Petro! – szólt bele egyik alkalommal a telefonba, amikor az akkori elnökkel, Petro Porosenkóval beszéltek. Ukrajna újszülött demokratikus berendezkedése kifejezetten törékenynek számított, a kormányzat nagy része változatlanul korruptan működött.

– Tudom, hogy nehéz – mondta Biden együttérzően. – Tudom, hogy csupa mérges kígyó vesz körül, értem. Tudom, hogy nehéz, és hiszek benne, hogy azt teszed, ami helyes. De nagyon nehéz lesz megőriznünk a nyugati világ bizalmát, mert nem érdekli őket az ártatlanság vélelme.

– Segítened kell, hogy segíteni tudjak. Azt kell tenned, ami helyes – biztatta Porosenkót, hogy lépjen fel a korrupció ellen. – Lehet ez a beszerzések átalakítása, lehet a bankrendszer reformja, létrehozhatsz új korrupcióellenes szervezeteket, vagy rászoríthatod a főügyészt, hogy erőszakosabban és határozottabban lépjen fel, mint eddig. Ha ezeket nem teszed meg, akkor nehéz lesz megtartanod a kongresszus, az elnök, az európaiak támogatását, és az oroszok meg fognak enni.

Biden szerint az volt a célja, hogy az ukrán vezetés menjen tovább a demokratizálódás útján – pontosan az, amit Putyin el akart kerülni.

– Minden egyes nap ott ültem Joe Biden mellett, és alelnökként úgy hetente egyszer-kétszer felhívta az ukránokat – emlékezett vissza Kahl. – Házassági tanácsadást végzett Porosenko [elnök] és Jacenyuk [miniszterelnök] között, vagy aki éppen akkor ellátta a miniszterelnöki hivatalt, és nem volt olyan telefonhívás, amiben ne biztatta volna az ukránokat, hogy a korrupcióellenes témában lépjenek ki a kényelmes állóvízből.

Biden Ukrajnával kapcsolatos megközelítése, Kahl szavaival, a „nagy ölelések, kis ütések” politikája volt.

2021. április 13-án Biden elnökként telefonált Putyin elnöknek.

– Felháborított, hogy gyilkosnak nevezett – mondta Putyin szinte azonnal.

– Kérdeztek. Válaszoltam. Teljesen más témáról volt szó. És ez nem előre megfontolt dolog volt – felelte Biden, mintha ez semlegesítette volna a megjegyzését.

Az amerikai hírszerzési szakértők, akik elkészítették Putyin profilját, azt írták a meghatározó jellemvonásai közé, hogy „sértődékeny”, „rendkívül bizonytalan”, sőt „szadista”.

A telefonbeszélgetés során Putyin egyszerűen tagadta a vádakat, hogy beleavatkozott volna a választásokba, megmérgezték volna Navalnijt, és tagadta Oroszország kibertámadásait is.

Biden emlékeztette Putyint, az Egyesült Államok megingathatatlan támogatója Ukrajna függetlenségének, és figyelmeztette, ne kezdjen újabb katonai műveletet Ukrajna területén.

– Mindenben téved – jegyezte meg Putyin tárgyilagosan. – Nincs bizonyítékuk. Nem avatkoztunk bele a választásukba. Nem csináltunk semmit se abból, amivel vádolnak.

Biden félresöpörte a tiltakozást.

– Figyelmeztetem, hogy számon fogjuk kérni ezeket a válaszokat.

Ezek után tételesen elmondta, milyen árat fognak megfizettetni Oroszországgal: többek között a Külső Hírszerző Szolgálatot{1} nevezik meg a SolarWind-támadás tetteseként. Továbbá kiutasít tíz orosz diplomatát Washingtonból, és gazdasági szankciók sorát lépteti érvénybe Oroszország ellen, amiért beleavatkozott a 2020-as választásba, és mert megszállás alatt tartja a Krím-félszigetet.

– Ez mind ezen a héten fog megtörténni, és szerettem volna, hogy személyesen tőlem hallja. Mindazok miatt a pontosan meghatározott dolgok miatt, amelyeket tettek. Azt állítottam, hogy választ fogok adni rá, és választ is adok.

Biden sebességet váltott.

– Találkozzunk! – mondta, hogy csillapítsa a feszültséget, és változtasson a beszélgetés hangnemén.

– Üljünk le, mi ketten. Maga elhozza mindazt, ami magát foglalkoztatja, én meg elmondom, ami engem – magyarázta Biden. – Bármilyen témában. Leülünk szemtől szemben, és megbeszéljük.

– Lássuk, jól értem-e. – Putyin hangjában némi meglepetés érződött. – Szeretne találkozót tartani, és egyeztetni a kapcsolatunk valamennyi kérdéséről? Az összesről?

Sullivan, aki hallgatta a beszélgetést, arra gondolt, a mindig gyanakvó Putyin biztosra akart menni, hogy itt nem valami csapda készül.

Biden biztosította az orosz elnököt arról, hogy nyitott párbeszédre gondolt. Jól tudta, Putyin számára világos, hogy a világ nyilvánossága előtti találkozó megmutatja, az amerikai elnök megbecsült partnerének tartja.

Egy évtizeddel ezelőtt, 2011-ben, amikor Biden alelnök volt, míg Putyin ideiglenesen miniszterelnökként dolgozott, már találkoztak egyszer személyesen.

Biden később azt állította, azon a találkozón azt mondta az orosznak:

– A szemébe nézek, és nem hiszem, hogy magának van lelke.

Putyin elmosolyodott, és tolmácson keresztül azt felelte:

– Értjük egymást.

Biden számára magától értetődő volt, hogy egy amerikai elnök találkozni fog egy orosz vezetővel, épp úgy, ahogy elődjei is tették. Noha Oroszország gazdasági szempontból hanyatló hatalom volt, amelynek a GDP-je kevesebb mint az amerikai érték tíz százaléka, több mint négyezer-négyszáz nukleáris robbanófejjel rendelkezett – a világon a legnagyobb nukleáris arzenállal.

– Rendben – felelte végül Putyin. – Én is örülnék a csúcstalálkozónak. Kezdjenek dolgozni rajta a csapataink!

Biden tudta, hogy felkészültnek kell lennie. Vlagyimir Putyin, ez a hatvannyolc éves korábbi KGB-kém, aki több mint két évtizede irányította már Oroszországot hol államfőként, hol miniszterelnökként, kiválóan értett ahhoz, hogy a nagy, nyilvános eseményeket színpadként használva játszmákat játsszon, vagy a nyugati világ országainak vezetői fölé kerekedjen.

2007-ben egy kétoldalú találkozó során, amikor Angela Merkel német kancellárt fogadta a Fekete-tenger partján található Szocsiban, fejedelmi otthonában, az újságírók és a kamerák előtt behívta a nagy fekete labradorját, Konnyit. Merkel köztudottan rettegett a kutyáktól.

Ahogy a kutya odalépdelt, hogy megszagolja, a német kancellár dermedten, összeszorított szájjal, egyik térdét szorosan a másik mögé dugva ült a székében. Putyin a székében hátradőlve, lábát kényelmesen előrenyújtva csak nézte, milyen kellemetlenül érzi magát.

– Biztosra veszem, hogy jól fog viselkedni – közölte gúnyos mosollyal.

– Újságírókat nem szokott enni – replikázott erre Merkel.

A kancellár később beszélt a sajtónak az esetről.

– Megértem, miért kell ilyesmit tennie: bizonyítani akarja, hogy férfi. Fél a saját gyengeségétől. Oroszországnak nincs semmije, se sikeres politikája, se sikeres gazdasága. Csak ez van.

Amerikai elnökök is voltak már Putyin játszadozásának célpontjai. 2018-ban, egy héttel az akkori elnök, Trump Helsinkibe tervezett találkozója előtt Putyinnal, tizenkét orosz hírszerző ellen emeltek vádat az Amerikai Egyesült Államokban, amiért meghekkelték a Trump ellen indult demokrata jelölt, Hillary Clinton választási kampánylevelezését.

A csúcstalálkozót követő közös sajtótájékoztatón Putyin hízelgett Trumpnak. Amikor az amerikai elnököt a 2016-os elnökválasztás orosz befolyásolásáról kérdezték, Putyin amerikai elnöktől egészen szokatlan kijelentést kapott jutalomként.

– Azt mondta, hogy nem Oroszország volt – mondta Trump. – Nem látom az okát, miért lenne Oroszország.

Ott álltak egymás mellett, és Trump mintha védelmébe vette volna az orosz elnököt, egyúttal leintette volna az amerikai nemzetbiztonsági szolgálatok következtetéseit, amelyek egybehangzóan megállapították, hogy Oroszország beavatkozott a kampányba. Gyorsan érkezett a megbélyegzés. Trump néhány vezető tanácsadója még most is összerándul az emléktől, ahogy az elnök Putyin mellé állt az amerikai nemzetbiztonsági szolgálatokkal szemben. Putyin itt is diadalmaskodott: mindenki jól láthatta Trump meggondolatlanságát.

Miután visszatért az Egyesült Államokba, az elnök egy tweettel próbálta helyrehozni a melléfogását.

„NAGY a bizalmam AZ ÉN nemzetbiztonsági szakembereimben.”

Trump nemcsak egyszer, hanem következetesen vonakodott kritizálni Putyint.

– Szeretném, ha Putyin tisztelné az országunkat, rendben? – mondta egy interjúm során, még a 2016-os megválasztása előtt.

– Mit kellene tisztelnie? – kérdeztem.

– Mindenekelőtt ez egész érdekes. Nagyon jó dolgokat mondott rólam – magyarázta Trump. – Azt mondta, Trump zseniális, és hogy Trump lesz az új vezető, meg csupa ilyesmit. Ezek közül a bohócok közül néhányan meg azzal jöttek, „el kellene utasítani Putyint”. Mire én azt kérdeztem, miért utasítanám el?

HÁROM

Nem volt még egy tanácsadó, akinek annyira fájt volna Helsinki, mint dr. Fiona Hillnek: a korábbi hírszerzési elemző Bush és Obama elnök idején az orosz ügyekkel foglalkozott. A Mr. Putin: Operative in the Kremlin című könyv társszerzője Trump elnök alatt a Nemzetbiztonsági Tanácsban szolgált, ő volt az elnök vezető Oroszország-szakértője.

Helsinkiben a kulisszák mögött csüggedten figyelte, ahogy az elnök besétál Putyin csapdájába. Később, Trump első kongresszusi vádemelésénél az elnök ellen vallott.

Azt mondta, kétség nem férhet ahhoz, hogy Oroszország beavatkozott a 2016-os elnökválasztásba.

– Putyin elnök és az orosz nemzetbiztonsági szolgálatok úgy működnek, mint valami szuper politikai akciócsoport{2} – vallotta. – Sok millió dollárt fordítanak arra, hogy fegyverként használják a mi politikai ellenzéki kutatásunkat és hamis narratívákat.

Hill úgy vélte, Trump bálványozta Putyint, ezért rendkívül sebezhető volt a befolyásolással szemben.

– Nagyon törékeny az egója – mondta Trumpról. – Amikor valaki az Egyesült Államok elnöke, akkor ez végzetes hibának bizonyul, mert Trump elnök nem volt képes eltávolodni, megszabadulni számos olyan témától, amelyek kezelése kulcsfontosságú volt. Ezért, amikor mások az amerikai elnökválasztásra gyakorolt orosz befolyás miatt aggódtak, akkor ő kizárólag azzal foglalkozott, ez rá hogyan hatott.

Hill épp a kutyáját sétáltatta a parkban, amikor a semmiből egyszer csak felhívta Biden elnök. Meglepte a közvetlenség.

Az elnök azt mondta, beszélni szeretne Putyinról, és szeretné megismerni az orosz fél gondolkodását.

A hívás után nem sokkal az elnök Oroszország-szakértőkből álló csoportot hívott össze a Fehér Ház Roosevelt-termébe. Jelen volt Hill is.

Biden több mint három évtizedes külügyes tapasztalattal kezdett hozzá az elnöki ciklusához, miután 2001 és 2003 között, majd 2007 és 2009 között ő volt a szenátus Külügyi Bizottságának elnöke. Találkozott három szovjet vezetővel és két orosz elnökkel. Alelnökként személyesen és telefonon is beszélt már Putyinnal. Úgy érezte, elég jól kiismerte, de szeretett volna megbizonyosodni a megérzései helyességéről, és ütköztetni másokkal a véleményét arról, mi Putyin szándéka.

Rosszul értettem volna?, kérdezte a csoporttól. Egy ideje nem találkoztam ezzel a fickóval. Még mindig igaz a korábbi értékelésem vele kapcsolatban? Mi az, amit nem veszek észre?

Az elnök tudni szerette volna, van-e bármi, ami egészen elhibázott a Putyinról alkotott elképzelésében. Hill üdítőnek találta ezt a hozzáállást. Az elnökök többsége számára formalitásnak számított, ha szakértőkkel kellett egyeztetni: valódi cél nélküli formaságnak, hogy az elnök aztán elmondhassa, egyeztetett szakértőkkel.

Hillnek számos alkalommal volt már dolga az „ezt majd megfontolom” mondattal, amikor az elnök valójában már döntést hozott. Most viszont Biden olyan szakértői csoportot állított össze, amelyben egymástól nagyon eltérő véleményeket képviseltek Oroszországot illetően. Vitát akart.

Amikor Hill utoljára volt a Roosevelt-teremben, Trump elnök a tájékoztató alatt végig Teddy Roosevelt kiállított Nobel-békedíját nézte, és nem tudott figyelni.

„Trump gyűlölte”, gondolta Hill. Igazságtalanságnak tartotta volna? Vagy úgy vélte, ő is érdemel egyet?

Biden újabb kérdéseket tett fel: miről kellene szólnia ennek a csúcstalálkozónak? Amerika és Oroszország kétoldalú kapcsolataival, a stratégiai stabilitással és a fegyverzet-ellenőrzéssel foglalkozzanak? Vagy valami más folyik itt? Miért sorakoztatott fel Putyin száztízezer katonát Ukrajna határán?

– Vissza fogja vonni őket? – kérdezte Biden. – Nem fogja, igaz?

– Putyin próbálkozik – mondta Hill. – Próbálkozik, hogy vajon sikerül-e tárgyalást kezdeni. Azt akarja, hogy Ön tárgyaláson mondjon le Ukrajnáról. Lényegében azt, hogy a Nyugat hagyjon fel Ukrajna támogatásával, és így Oroszország az ellenőrzése alá vonhassa.

Hillnek az volt a meggyőződése, hogy Putyin figyeli Biden minden rezdülését – az amerikai belpolitikai eseményeket és az Afganisztánból történő teljes amerikai kivonulásra vonatkozó terveket, amelyekről még Trump tárgyalt –, és próbálja kitalálni, vajon Biden olyasvalaki-e, aki félretolja Ukrajnát, és továbblép.

Az asztalnál ülő szakértők közül sokan egyetértettek ezzel.

Az orosz vezető nagy, stratégiai tárgyalást vár Ukrajnáról és az európai biztonság jövőjéről. Putyin évek óta rögeszmésen foglalkozott Ukrajnával, amely állítása szerint Oroszország része volt.

Biden azonban kijelentette, nem hajlandó engedni, hogy Oroszország egyszerűen lenyeljen egy független országot.

Az elnök aggódott amiatt is, hogy az Egyesült Államokon belüli mély politikai megosztottság miatt szinte semmiben sem volt egyetértés, ideértve a külpolitikát is. Az elnök korábban elutazhatott és találkozhatott ellenfeleivel úgy, hogy tudta, a másik politikai párt támogatja, az elődje nem fog beleavatkozni a dolgokba. Ez többé nem volt igaz. Putyin tisztában volt ezzel, és Oroszország javára fogja kihasználni, hogy ezzel hárítsa a kritikákat. Putyin dezinformációs kampányának része volt az is, hogy minél jobban felerősítse az Egyesült Államokban meglévő megosztottságot.

Tekintettel az orosz–ukrán határon található katonákra, Hillnek az volt a benyomása, Biden számára nem az jelentette a legnagyobb problémát, hogy Oroszország esetleg lerohanja Ukrajnát, hanem az, hogy az Egyesült Államokon belüli széthúzás gyengíteni fogja a befolyását Putyin fölött. Putyin ezt meg fogja próbálni kihasználni.

Hill egyetértett vele: az orosz vezető pontosan ezt fogja tenni.

Az orosz katonai erők továbbra is leplezetlenül mozogtak: elképesztő távolságokat tettek meg az országon át Szibériából és az Urálból Ukrajna határáig. Légvédelmi rendszerek, vonatszámra érkező katonai járművek és nehéztüzérségi eszközök érkeztek a Krím-félszigetre. Tábori kórházakat létesítettek.

Orosz drónok siklottak be éjszaka Ukrajnába, hogy gyalogsági aknákat dobjanak le. Az oroszok új lövészárkokat ástak és orosz partra szállító hajókat láttak, amint a partszakaszokat derítették fel.

NÉGY

Putyin 2021. április 21-én megtartotta szokásos évértékelőjét. Sok ezer orosz gyűlt össze a Kremlhez vezető főúton, a Tverszkaja utcán azt kiabálva: „Szabadságot Navalnijnak!”, „Putyin tolvaj!”

Alekszej Navalnij korábbi orosz ellenzéki vezetőt 2020 augusztusában megmérgezték a Szovjetunióban kikísérletezett Novicsok nevű idegméreggel. Navalnij Putyint tette felelőssé a gyilkossági kísérletért. Miután Berlinben életmentő orvosi kezelést kapott, januárban visszatért Oroszországba, és azonnal bebörtönözték. Éhségsztrájkja harmadik hetében tartott, amikor Putyin elmondta évértékelőjét.

A külpolitikát illetően harcias hangot ütött meg.

– Néhány ország olyan, nem helyénvaló szokást vett fel, hogy minden okból, legtöbbször ok nélkül Oroszországot hibáztatják. Rendkívül visszafogott módon viselkedünk, sőt, mondhatom, szerényen, és ezt mindennemű irónia nélkül mondom. Időről időre tehát ok nélkül belekötnek Oroszországba. És természetesen mindenféle apró Tabaki rohangászik körülöttük, ahogy Tabaki is tette Sir Kán körül. – Putyin itt Rudyard Kipling művére, A dzsungel könyvére utalt, ahol Tabaki, az őserdőben élő hím sakál Sir Kántól, a tigristől – ebben az esetben az Egyesült Államoktól – származó maradékon élt.

– Pontosan olyan minden, mint Kipling könyvében – mondta Putyin. – Együtt ordítanak az uralkodóval, hogy ezzel tegyék boldoggá. Akik a biztonságunk alapvető érdekeit fenyegető provokációk mögött állnak, meg fogják bánni, amit tettek, méghozzá úgy, ahogy már régóta nem bántak meg semmit – figyelmeztetett. – De remélem, senkinek nem jut eszébe átlépni a „vörös vonal”-at Oroszország kapcsán. Minden egyes esetben mi magunk fogjuk meghatározni, hol húzódik ez.

Másnap, egy héttel Biden és Putyin telefonbeszélgetése után Szergej Sojgu orosz védelmi miniszter bejelentette, hogy az orosz katonai alegységek május 1-jére visszavonulnak az orosz–ukrán határról. Ezzel egy időben az orosz média arról számolt be, hogy az ősszel tervezett orosz–belorusz Zapad 2021 fedőnevű hadgyakorlat miatt fegyverek és felszerelés, többek között harckocsik, tüzérségi eszközök, teherautók és páncélozott járművek maradnak a szárazföldi orosz–ukrán határszakasz mentén lévő „kiképzési helyszíneken”.

Továbbá Oroszország végleg áthelyez katonai egységeket a Krím-félszigetre, ami azt jelenti, hogy több tízezer katona egyáltalán nem fog visszahúzódni.

Május közepére legalább nyolcvanezer katona tartózkodott a határ közelében. Dmitro Kuleba ukrán külügyminiszter nyilvánosan figyelmeztetett mindenkit arra, hogy az úgynevezett orosz visszavonulás nem az, aminek látszik.

– Nem lehet visszavonulásnak nevezni azt, ami történik – jelentette ki. – A fenyegetés nem múlt el. Amit most látunk, az a katonai erők visszavonása visszavonás nélkül.

Michael Repass amerikai vezérőrnagy, a NATO Ukrajnába küldött különleges műveleti tanácsadója szintén óvatosan fogalmazott a névleges visszavonulást illetően.

– Óriási pusztításra képes erőt hagytak a térségben, és az erőiknek csak egy részét vonták vissza – jelezte.

– Ez nekem arra utal, hogy később, amikor Oroszország számára kedvezőbbek a körülmények és jobb az időzítés, esetleg szeretnének visszatérni. Ez újra meg fog történni.

Ukrajna elnöke, Zelenszkij meghívót küldött Putyinnak, hogy az ukrajnai Donbászban találkozzanak, és tárgyaljanak a békéről. Putyin azt felelte, Zelenszkijnek kellene eljönnie Moszkvába: ez felért egy nem túl leplezett fenyegetéssel.

ÖT

Keith Kellogg, a szárazföldi haderőnem nyugállományú altábornagya, Trump hűséges tanácsadója és Mike Pence alelnök nemzetbiztonsági főtanácsadója 2021. január 20-án hagyta el a Fehér Házat, és Ukrajna helyzete ellenére mindig nyugodtan aludt.

– Ukrajna nem volt a valódi problémák listáján, amikor befejeztük a munkát – mondta. – Ott volt Irán, ami rajta volt a listán. Még mindig ott volt Észak-Korea. Ott volt Kína a Covid alatt történtek miatt. De Ukrajna nem.

Kellogg úgy vélte, Putyin figyelmét túlságosan is leköti a koronavírus… hogy elkapja ő maga és hűséges tanácsadóinak kis köre.

Trump elnök titokban küldött néhány Abbott Point of Care Covid-tesztet végző készüléket Putyinnak, személyes használatra, ahogy a vírus gyorsan terjedt Oroszországban.

– Kérem, ne mondja senkinek, hogy ilyeneket küldött – mondta az orosz elnök Trumpnak.

– Nem számít – felelte Trump. – Rendben.

– Nem, nem – mondta erre Putyin. – Azért nem szeretném, hogyha beszélne erről, mert az emberek nem rám, hanem magára lesznek dühösek. Én nem érdeklem őket.

– Ukrajna egyáltalán nem volt a listája elején – ismételte Kellogg. Trump nemzetbiztonsági tanácsadói semmilyen arra utaló jelet nem láttak, hogy Oroszország meg akarná támadni Ukrajnát.

Zelenszkij, aki 2019-ben lett elnök, új fiúnak számított a politikai színtéren. Trump még mindig ott tartott, hogy igyekezett megismerni. Kellogg úgy vélte, Putyin is ugyanezt teszi.

– Putyin számára Trump volt a nagy ismeretlen – mondta Kellogg. – Néha még mi se tudtuk, Trump hogyan fog reagálni.

Gyakorlatilag olyan volt, mint Jekyll és Hyde.

HAT

Biden elnök és Putyin elnök Svájcban, a Genfi-tó partján álló 18. századi Villa La Grange majorságában találkoztak, 2021. június 16-án.

– Elnök úr, szeretném megköszönni, hogy kezdeményezte ezt a mai találkozót – mondta Putyin, ahogy elfoglalták kijelölt helyüket a könyvtárban, a bőrkötéses könyvekkel teli, padlótól plafonig tartó polcok előtt. Jól látható, nagy földgömb volt közöttük.

– Mindig jobb személyesen találkozni – felelte Biden. Kellemes meglepetés volt számára, hogy Putyin, aki általában szerette megváratni a vezetőket, ez alkalommal időben érkezett. Az első hivatalos találkozóján Trumppal negyvenöt percet késett.

Antony Blinken amerikai és Szergej Lavrov orosz külügyminiszter csatlakozott a két vezetőhöz. A helsinki találkozón Trump nem engedte, hogy tanácsadók is legyenek a helyiségben, kizárólag a tolmácsok vehettek részt a megbeszélésen. Egy másik alkalommal, amikor Németországban találkozott Putyinnal, Trump még ahhoz is ragaszkodott, hogy vegyék el a tolmácsa jegyzeteit.

Trump titokzatoskodó, kötetlen egyeztetéseihez képest Biden és Putyin találkozójának pontos forgatókönyve volt.

Biden legfontosabb témája a kiberbiztonság volt. Orosz kiberbűnözők nemrégiben megtámadták a Colonial csővezetéket, és ez az Egyesült Államok keleti partvidéke közel felének megzavarta az üzemanyag-ellátását. Egy másik támadás nyomán ideiglenesen leállt a JBS, Amerika legnagyobb húsipari beszállítója, és csak azután üzemelhetett tovább, hogy a JBS fizetett tizenegymillió dollár váltságdíjat.

– Maga mit tenne az én helyemben? – kérdezte Biden. – Mármint ezekkel az infrastruktúránk elleni támadásokkal. Képzelje el, ha történne valami a maguk kőolaj-infrastruktúrájával…

– Az számítana – felelte Putyin.

– Miért hagyták ott Afganisztánt? – kérdezte a fekete öves dzsúdós Putyin, hogy ezzel billentse ki egyensúlyából. Trump megígérte a táliboknak, hogy május 1-jével az összes amerikai katona kivonul.

– Maguk miért hagyták ott? – adta vissza a kérdést Biden, amivel arra utalt, amikor a Szovjetunió tízéves megszállás után, 1989-ben szégyenszemre kivonult Afganisztánból.

Biden azt mondta, Afganisztán „birodalmak temetője”.

Ukrajna furcsamód csupán lábjegyzet volt a beszélgetésben. Később akadt, aki úgy vélte, súlyos hiba volt, hogy nem sikerült foglalkozni vele.

Az Ukrajnáról szóló megbeszélés épp olyan volt, mint előtte tucatnyi másik: amerikai témák felsorolása az orosz témák felsorolása ellenében.

Putyin és Biden megállapodott, hogy a találkozó után külön-külön tartanak sajtótájékoztatót: Biden nemzetbiztonsági tanácsadói és Oroszország-szakértői ezt javasolták, mert látni szerették volna, Putyin miről beszél, hogy Bidennek lehetősége legyen reagálni rá. Trump tanácsadói hasonló javaslattal éltek, de Trump nem foglalkozott vele.

Blinken külügyminiszter és Ned Price, a külügyminisztérium szóvivője Blinken genfi InterContinental-beli lakosztályában nézték Putyin sajtókonferenciáját. Price, aki korábban a CIA elemzője volt, 2017-ben azért hagyta ott a CIA-t, mert nem akart Trumpnak dolgozni.

Putyin, aki alig hagyta el Oroszország területét, különösen a koronavírus-járvány óta, jellegtelen gyűlésteremben állt az orosz címerrel ékesített emelvényen. 2020 januárja óta tizenhét hónap telt el, azóta ez volt az első nemzetközi útja. Még ennél is szokatlanabb volt, hogy az orosz elnök nyugati újságírók előtt jelent meg.

Putyintól jó messzire, egymástól gondosan nagy távolságra elhelyezett székekben ültek az újságírók, akik közül szinte mindegyik maszkot viselt. Jól látszott, hogy a koronavírus még mindig problémát jelent az orosz elnök számára.

– Elkötelezte magát a találkozó során arra, hogy nem fenyegeti tovább Ukrajnát? – kérdezte az egyik riporter.

Putyin válaszában vádaskodott, és megszokott hadgyakorlatnak nevezte, hogy Oroszország százezer katonát gyűjtött össze.

– Nem visszük közelebb az eszközeinket és az embereinket az Amerikai Egyesült Államok államhatárához, amikor hadgyakorlatot végzünk. Sajnálatos módon az amerikai partnereink pontosan ezt teszik. Tehát nem az orosz, hanem az amerikai oldal az, amelyiknek foglalkoznia kellene ezzel – mondta.

A NATO májusban megtartotta éves hadgyakorlatát, amelyben huszonhat országból körülbelül huszonnyolcezer fő vett részt. A gyakorlat tizenkét európai ország területét érintette.

Putyin szúrt még egyet:

– Nap mint nap embereket ölnek meg amerikai városokban, beleértve különböző szervezetek vezetőit is. Alig lehet egy szót szólni, és máris arcba vagy hátba lövik az embert, függetlenül attól, hogy gyerekek, más felnőttek vagy ki van a környéken.

– A CIA börtönei, amelyeket sok más országban, köztük európai országokban is nyitottak, és ahol megkínoztak embereket… Mi ez? Ez lenne az emberi jogok tisztelete? Szerintem nem. Maguk szerint? A katonai erőkkel kapcsolatos amerikai aggodalmak teljesen alaptalanok – mondta.

Pontosan az a fajta klasszikus terelés volt ez, amelytől Biden tartott.

Amikor Bidenről kérdezték, az orosz elnök gondosan hangolt kedvességgel támadott.

– Elmondott néhány dolgot a családjáról – mondta Bidenről, majd finoman beléállította a kést. – Nem úgy tűntek, mint aminek közvetlen kapcsolata lenne a témával, de attól még jól mutatják, milyen ember, és hogy milyen erkölcsi értékei vannak. Igazán kedves volt, és tényleg úgy éreztem, mintha általában véve ugyanazt a nyelvet beszélnénk. Ez nem jelenti azt, hogy egymás lelkével kellene foglalkoznunk, egymás szemébe nézve örökké tartó szerelmet és barátságot kellene fogadnunk… Egyáltalán nem. Védjük országaink érdekeit, védjük népeinket, a kapcsolatunk természete alapvetően gyakorlatias.

Egy másik riporter azt kérdezte:

– Lehetségesnek tartja ezen a ponton, hogy a kétoldalú viszony új szakaszába érkezzenek?

– Lev Tolsztoj egyszer azt mondta, az életben nincs boldogság, csak villanásnyi időre. Ezeket meg kell becsülni. Azt hiszem, ebben a helyzetben nem lehetséges családias jellegű bizalom, de szerintem villanásnyi időre megláttuk.

Az orosz elnök sajtótájékoztatója nem egészen egy órán át tartott.

Blinken és Ned Price meglepetten tapasztalta, hogy Putyin nem állt neki verekedni. Alapvetően a megfelelő hangokat játszotta, csupa olyasmiről beszélt, amit Biden hallani akart. Behízelgő volt, könnyed, világos, és lenyűgöző magabiztosságról tett bizonyságot.

Putyin olyan benyomást keltett, mintha az oroszok arra törekednének, amire mi is, mondta Price, mintha stabil és kiszámítható kapcsolatot szeretnének építeni.

– Lássuk, mi lesz ebből – mondta Blinken. – Tegyük próbára az ajánlatot! Hat hónap vagy akár egy év is eltelik, mire kiderül a próba eredménye, mert nem az a lényeg, amit az adott pillanatban mondanak, hanem az, ahogy viselkednek.

– Korai még bármit is mondani. – Blinken ezzel szokásához híven idézte, amit Csou En-laj kínai miniszterelnök mondott Henry Kissingernek a francia forradalomról.

Biden következett ezután a saját, külső helyszínen tartott sajtókonferenciájával. A háttérben sütött a nap a Genfi-tóra.

– Közöltem az Egyesült Államok rendíthetetlen elkötelezettségét Ukrajna függetlensége és területi egysége mellett – mondta. – Szerintem most egy hidegháborúra vágyik a legkevésbé – jelentette ki Putyinról. – Azt hiszem, még mindig amiatt aggódik, hogy, idézem, „körbevették”. Még mindig amiatt aggódik, hogy le akarjuk győzni, és a többi. Még mindig emiatt aggódik, de szerintem nem ez a meghatározó abban, hogy milyen viszonyt szeretne kialakítani az Egyesült Államokkal.

Biden a gépen azt mondta Blinkennek, hogy jobban érti már Putyint. Olyasvalakiről volt szó, akit messziről régóta ismert már, de nem töltött vele még egy helyiségben időt. Biden megfontoltan viszonyult ehhez a kapcsolathoz. Nem volt derűlátó azt illetően, hogy vajon Putyin változtatni fog-e a viselkedésén vagy Oroszország viselkedésén.

– Nehéz ügy lesz – állapította meg.

Trump a Fox Newson kijelentette, hogy Biden és Putyin csúcstalálkozója „nagyszerű nap volt Oroszország számára”.

– Nem látom, mit nyertünk vele – mondta a volt elnök Sean Hannitynek, a tévécsatorna műsorvezetőjének. – Nem kaptunk semmit. Nagy színpadot biztosítottunk Oroszországnak, és nem kaptunk semmit.

A Fehér Házban megváltozott a hangulat. Úgy érezték, Ukrajna kapcsán megúszták a dolgot.

– Bármit is gondolt Putyin áprilisban Ukrajnáról, legalább egy időre félretette – mondta Sullivan.

Ahogy alábbhagyott Oroszország erőszakossága, Sullivan és a helyettese, Finer figyelme másfelé fordult, egészen pontosan az afganisztáni kivonulás irányába.

Sullivan számára azonban nyitva maradt egy fontos kérdés. Csehov pisztolya még mindig fel volt akasztva a falra?

HÉT

Közel hat hónap telt el Biden elnökségének kezdete óta, és Trump változatlanul azt állította, a 2020-as választást elcsalták. Semmilyen hitelt érdemlő bizonyítékkal nem lehetett alátámasztani ezt az állítást, de Trumpnak csak arra volt szüksége, hogy higgyenek a szavának.

A közvélemény-kutatások alapján a republikánusok ötvenhárom százaléka hitt abban, hogy Trump az „igazi elnök”, noha Biden ült az Ovális Irodában.

A 2016-os választás előtt interjút készítettem Trumppal, és akkor azt mondta:

– A valódi hatalom, és nem is akarom használni ezt a szót, a félelem.

Most egy másféle valódi hatalmat csatornázott be: kételyt keltett.

– Nem lennék meglepve, ha ezer meg ezer meg ezer szavazatot találnának – kiáltotta a tömeg előtt Mar-a-Lagóban, a floridai Palm Beachen álló fényűző birtokán. – Ez egy elcsalt szavazás volt, ezt mindenki tudja!

Miután a nyáron befejezték a választási szavazások ellenőrzését a kulcsállamokban, amilyen Georgia, Wisconsin és Arizona, Trump azt mondta, vissza fog térni az Ovális Irodába. Úgy vélte, ha sikerül rávennie egy ingadozó államot arra, hogy kiderítsék, valójában megnyerte az államot, akkor az összes többi állam, amelyet elvesztett, vizsgálatba fog kezdeni.

– Ha egy tolvaj kirabol egy ékszerüzletet, és elviszi az összes gyémántot, akkor az összes gyémántot vissza kell adnia – nyilatkozta májusban, amivel a 2020-as választásra utalt.

Csakhogy több mint hatvan bírósági ügy, sok tucat vizsgálat, számos államban végrehajtott felülvizsgálat és újraszámolás sem találta széles körű csalás nyomát. Újra meg újra bebizonyosodott a 2020-as választás eredményének hitelessége.

Trump nem törődött az eredményekkel, és állította, hogy fény derül az állítólagos tömeges csalásra.

Benjamin Ginsberg, a kiváló republikánus választási jogász később eskü alatt tanúsította a Capitolium elleni január 6-i támadással foglalkozó képviselőházi vizsgálóbizottság előtt, „soha” egyetlen bíróság sem jutott arra, hogy Trump csalásról szóló állításai igazak lennének.

Lindsey Graham szenátor Mar-a-Lagót hibáztatta azért, hogy Trump nem volt képes maga mögött hagyni a 2020-as eredményeket.

– Ez csak egyfajta kultúra – magyarázta a munkatársainak. – Ez a fajta viselkedés jellemzi mindazokat, akik elmennek Mar-a-Lagóba. Azokat, akikkel ott tölti az időt. Folyamatosan ezt a narratívát táplálják. Újra meg újra Arizonát emlegeti – mondta Graham, mert az államban még nem zárult le a felülvizsgálat. – Tudják, hogy azért vesztette el Arizonát, mert folyamatosan John McCaint támadta, és túl messzire ment.

A néhai John McCain arizonai szenátor Vietnámban hadifogoly volt, és a 2008-as választáson ő volt a republikánusok elnökjelöltje.

– Azt hiszi, ezek miatt a hajmeresztő összeesküvések miatt vesztett – mondta Graham. – Pedig nem. Biden tisztességes küzdelemben győzött – tette hozzá. – Trump nem szereti ezt hallani.

Graham a 2022-es politikai versenyre összpontosított, ahol a republikánusoknak a legjobb jelöltjeiket kellett állítaniuk, hogy visszaszerezzék a többséget a képviselőházban és a szenátusban is.

– Nagyon kevés olyan republikánus van, aki képes kilépni a forgószélből, amit Trump jelent, és képes előre gondolkodni. Nem életképes stratégia az, hogy azt kívánjuk, bárcsak eltűnne Donald Trump. Donald Trump nem fog eltűnni. Sok millió ember van a Republikánus Pártban, aki hisz benne, és a cél megragadni azt a varázserőt, amivel a szavazóbázisunk fölött rendelkezik, és „Trump-pluszt” csinálni belőle.

Ha az ember egyszer parlamenti választásba kerül, és megismétel néhány olyan dolgot, amit az elnök mond, akkor semmi esélye sincs. Néhány jelöltünknek szakítania kell egyes kérdésekben Trumppal, hogy megkapja ezt a „plusz” részt.

Graham elutasította azt, hogy Trump seb, amely nem képes behegedni a Republikánus Párt testén.

– Trump jelenti az amerikai család valódi részét – mondta. – Nem seb, hanem része annak, akik vagyunk.

De Trump nem akarta vagy nem tudta elengedni az „ellopott választás” mantráját. 2021 júniusában a korábbi elnök arra biztatta a republikánusokat, támogassák őt, hogy ismét elnök lehessen. A munkatársainak azt mondta, augusztusban – a QAnon összeesküvés-elmélet hívei ráharaptak az online fórumokon erre a dátumra – visszaköltözik a Fehér Házba.

– Volt egy serege. Egy Trump-sereg. Ezt akarja visszakapni – mondta júliusban magánbeszélgetés keretében Brad Parscale, Trump választási kampányának korábbi vezetője. – Szerintem nem visszatérést lát ebben. Inkább bosszút.

Trump felhívta Mo Brooksot, Alabama egyik republikánus képviselőjét, elkötelezett Trump-támogatót, és arra kérte, nyilvánosan szólítson fel rendkívüli választásra, hogy ismét Trump lehessen az elnök.

Brooks, aki korábban támogatta Trump és a konzervatív ügyvéd, John Eastman tervét, hogy támadják meg Biden választási győzelmének hitelesítését, rámutatott arra, hogy Joe Biden az elnök. Elmondta, hogy Biden győzelmét hitelesítették, és Trumpnak nincs törvényes lehetősége hatálytalanítani. Az alkotmányban nincs eljárás arra, hogy ismét beiktassanak egy elnököt.

Trump dühbe gurult. Később visszavonta támogatását az alabamai szenátusi helyért induló Brookstól. Brooks veszített a republikánusok előválasztásán.

A 2020-as választáson Trump 74 millió szavazatot kapott, többet, mint a történelem során addig bármelyik elnökjelölt, egyvalakit kivéve: Joe Biden 81 millió szavazatot kapott. Biden 306 szavazattal biztosította magának az elektori kollégiumot Trump 232 szavazatával szemben.

Biden nyerte a 2020-as választást, de hat hónappal később még mindig csatázott az elnökségért.

NYOLC

Egy hónappal a genfi csúcstalálkozó után Putyin újabb pisztolyt tett az asztalra.

2021. július 12-én megjelent személyes és harcias hangvételű, tízoldalas kirohanásában amellett érvelt, hogy Ukrajna soha nem is létezett független államként.

Jake Sullivan nemzetbiztonsági főtanácsadó az igazi Putyin nyilatkozatát látta az orosz elnök kiáltványában, amely arról szólt, ki is ő, és mit is akar tenni.

„Az oroszok és az ukránok egy nép: egyetlen egész – kezdte Putyin. – Az oroszok, az ukránok és a beloruszok mind az ősi Rusz leszármazottai, amely Európa legnagyobb országa volt.” Úgy folytatta, hogy „Kijev a 9. század óta minden orosz városok anyjának számított”.

Kifejtette: „Az etnikailag tiszta ukrán állam létrehozatala következményeit tekintve megfeleltethető annak, mintha tömegpusztító fegyvereket vetnének be ellenünk.”

Önigazoló, tudományoskodó hangnemben szüntette meg az önálló országként létező Ukrajna gondolatát, amelynek népe saját történelemmel, saját hiedelmekkel, kultúrával és nyelvvel rendelkezik.

„Ezért tehát a mai Ukrajna teljes egészében a szovjet idők eredménye. Tudjuk és világosan is emlékszünk arra, hogy jelentős részben a történeti Oroszország területén hozták létre. Oroszországot kirabolták.”

Amikor Sullivan elolvasta Putyin kiáltványát, az első gondolata az volt: „Covid.”

Az Egyesült Államok hírszerzése bemutatta, hogy a világjárvány alatt Putyin megváltozott a hosszan tartó és szigorú elszigeteltségben. Hozzá hasonlóan nacionalista szemléletű, megbízható emberek kicsiny csapatával vette körül magát, amely szinte visszacsatolási hurokként működött. Aki személyesen szeretett volna találkozni vele, annak hetekre karanténba kellett vonulnia. Közel három éven át ténylegesen és átvitt értelemben is elszigetelődött az orosz társadalomtól.

Putyin belső körének egyik meghatározó alakja Jurij Kovalcsuk orosz milliárdos volt, aki állítólag az elnök személyes bankáraként működött. A kilencvenes évek óta ismerte Putyint, és láthatóan osztozott vele a kiáltványban kifejtett messianisztikus világszemléletében.

Putyin másik bizalmasa Tyihon atya volt, egy ortodox pap, aki szintén birodalmi szemlélettel tekintett Oroszországra. Aztán ott volt a két Rotenberg fivér: Arkagyij és Borisz Rotenberg, Oroszország legnagyobb gázcsővezetékgyárának a tulajdonosai.

Jake Sullivan azzal viccelődött, hogy míg mások ír szteptáncolni tanultak a karantén alatt, addig Putyin mélyre ásott az orosz történelemben.

Úgy értesült, hogy Putyin és a német kancellár, Angela Merkel egyik telefonbeszélgetése során Putyin azt mondta, el se hinné, mi mindent találtam az orosz levéltárakban.

Merkel számára világos volt, hogy Putyin elszigeteltségét jórészt a levéltárakban való kutakodással töltötte: kihozott onnan ezt-azt, régi térképeket tanulmányozott.

Ukrajna megszerzése afféle lázálma lett a Covid-elzárkózás alatt. Csakhogy ez a láz nem múlt el. Nem csillapodott.

Sullivan és a helyettese, Jon Finer komolyan vették a kiáltványt, de nem érzékelték úgy, hogy ez holmi riasztócsengő vagy hadüzenet lett volna. Elsősorban úgy tekintettek rá, mint ami nagyon is jellemző Putyinra. Az orosz vezető közismert volt hosszan tartó filozófiai eszmefuttatásairól, történelemhamisításairól és arról, hogy egyáltalán nem hajlandó elismerni Ukrajna önálló létét. De a kiáltvány hevessége nyugtalanító volt és érthetetlen. Érdeklődést, sőt viszolygást váltott ki.

Sullivan az előző évben elmélyedt az orosz történelemben, és igyekezett megérteni, honnan ered Putyin szinte már neurotikus rögeszméje Ukrajnával kapcsolatban. Oroszország kialakulása, a mélyen gyökerező sérelmek, Putyin sértődékenysége, a viszony Európával, a NATO-val, a központi irányítás iránti igény, a Moszkvát a 13. században elfoglaló mongolok, Putyin vágya, hogy olyan messiás legyen az orosz történelemben, amilyen Nagy Péter és Katalin cárnő volt. Ez mind.

Miután Eric Green, a Nemzetbiztonsági Tanács első számú Oroszország-szakértője elolvasta a kiáltványt, szokatlannak találta, hogy hivatalban lévő orosz elnök ilyen mélységekbe menjen bele. Szeretne megszabadulni valamitől, ami a szívét nyomja? Valamiféle gyakorlatnak szánta, esetleg el akarta magyarázni, hogyan látja a dolgokat Oroszország? Vagy Putyin esszéje ténylegesen Oroszország tetteiről szól?

– Azt hiszem, arról szól az egész, hogy Putyin csalódott az ukrán kormányban, és megkísérli megkérdőjelezni a legitimitását – mondta. – Putyin azt akarja, hogy teljesüljön a próféciája a kudarcot vallott államként megjelenő Ukrajnáról.

„Ukrajna egykor nagy lehetőségek előtt állt – írta az orosz elnök az esszéjében. – Lépésről lépésre veszedelmes politikai játszmába rángatták bele, amelynek célja, hogy Ukrajna Európa és Oroszország közötti akadály, Oroszország elleni ugródeszka legyen.”

Európa legnagyobb országaként Ukrajna fontos ütközőzóna volt Oroszország és Európa között.

Putyin „neonácik”-nak nevezte Ukrajna vezetőit – Zelenszkij elnök zsidó –, és vádak hosszú listáját sorolta ellenük, és az „Oroszország-ellenes tervet” követő nyugati világ ellen.

„Soha nem fogjuk engedni, hogy történelmi területeinket és az ezeken élő, hozzánk közeli népeket Oroszország ellen használják – figyelmeztetett. – Aki ilyesmivel fog próbálkozni, annak azt szeretném mondani, hogy a saját országát fogja elpusztítani.”