GÁRDONYI GÉZA

DURBINTS SÓGOR

VAGY MÁS SZÓVAL
EZ A KÖNYV LEG FŐKÉPPEN
DURBINTS SÓGORRAL FOGLALATOSKODIK,
BENNE VAN A SÓGOR TZETHALÁLA IS
MÖG MÁS EFFÉLE KÖSERVES
TÖRTÉNETÖK

IRTAM ÉN MAGAM
AZ SALYÁT KEZEMMEL
GÖRE GÁBOR
BIRÓ ÚR

ISBN 978-615-6683-63-2

AMTAK Bt, 2024

Tartalom

Itt kezdődik. A sógor élete, ahogyan ü elmondogatta:

A sógor így pitvarolt.

Itt mán mögzavarodik a szerelöm.

Mire verratt a sógor?

A püspök mög a tehén.

Em mán itt nem a sógor szava, hanem a zenyim, vagyis az ugligetbe szörzött tapasztalat.

Tovább így vót az Ugligetbe szörzött tapasztalat.

Az nagy vizi veszödelemrül szóló tapasztalat.

Levél az dignáziumrul.

A zigasság mög a köhögés.

Durbints sógor nyavajája tzethalála és mögbötsülése.

Levél az község emlékezetiről.

Az temetés mög igy vót.

Levél a tzigányokrúl.

Levél a Szent Göllér högyrül mög a gyesznó torrul.

Levél az tanító urnak haza.

Hogyan élnek az Bárók?

Levél a gyeszno rivásárul. Emmán itthon történt.

Itt kezdődik.
A sógor élete, ahogyan ü elmondogatta:

Mert mondok irtam én mán lórul is, kutyárul is, mér ne irnánk kendrül is Durbints sógor.

- Minek az? aszondi.

De mondok egymás élete ösmeretétül okosodik a zembör. Ha valaki soha iskolába nem lyárt tsak ennek is annak is a zéletit halli, hogy forgott a zéletnek mindönféle forgójába, hát abbul többet okosodik, mintha 9-tz iskolát kilyárt vóna.

A sógor aztán mögindult.

- Nohát irja le kend, ahogy elmondom.

- A születésömön kezdöm, ö. m. a f. de hogy mijik esztendőbe születtem? azt mán édösanyám is elfelejtötte, no de mög is kérdöm mán etzör az papunktul ö. m. a f., hogy tuggyam én is, hogy hány esztendős vagyok.

Hát bizony éngöm se szültek aranyos nyoszolyába, tudhati kend, de másmijenbe se ö. m. a f., hanem a krumpli fődön tanálta a záldott óra a zén édös szülémet ö. m. a f. mivelhogy kapált aznap.

Ingyen se gondóta, hogy ojan hamar ráérik a baj ö. m. a f. De mivelhogy tsak maga vót a kapálásba, mert a zidös apám aratni vót oda, hát a zidös anyám tsak főszödött a kötényibe ö. m. a f. oszt otthon fürösztött mög.

Én mindezökre persze nem emlékszök, tsak ugy emlögetésbül tudom, arra se emlékszök, hogy etzör beleestem az kendöráztatóba ö. m. a f. oszt Süke Balognak a zannya húzott ki ö. m. a f. Ha nincs ott, hát én se vagyok most itt ö. m. a f.

De máskor is forogtam én veszödelömbe ö. m. a f. mer etzör a gyesznó vájuba estöm bele még ügön kitsided koromba oszt bele is fultam vóna az moslékba, de a gyesznónk kitaszitott a zorával, másszor mög a zepörfa ága törött le alattam ö. m. a f. A karom akkor ki is fitzamodott ö. m. a f. De a lyó Isten akkor is mögsegitöt, mert a zöreg tsordás otthon vót, azis nyavajásan szögény, oszt az rángatta helyre az karomat, ö. m. a f.

Mikor oszt 7-t esztendős elmultam aszonta a zapám, hogy aszondi Pali most mán vége a madarászásnak uskolába mégy a többivel ö. m. a f.

No ezt nem szerettem. Ölöget hallottam a pajtásaimtul, hogy mitsoda hej a zuskola, mög azt is ölöget láttam, hogy hugyan rökeszti be délbe a mestör a gyerököket, hát tsak elszontyolottam a zapám beszéggyire.

De hogy elkövetközött az züdő hát Szent Imre nap tsak elővöttek éngöm is mögmosdattak, oszt a zanyám a nyakamba akasztotta a vászony tarisznyát belé egy karaj kinyeret, oszt aszondi a mester úr ösmer, magad is elmöhetsz a zuskolába, lódujj.

Hát délután ö. m. a f. mögen elballagtam de tsak a körösztig, ott leültem a kúdusfára, oszt mögöttem az kinyeremet. Hazamöngyök ugy alkonyat felé, oszt kezet tsókolok a zanyámnak.

- No fiam, aszondi, hát ijen hamar elöresztöttek?

- Ijen hamar, mondok.

- Hát aszondi mit mondott a mestör.

- Sömmit, mondok.

- Hát a nevedet, aszondi kérdözte-e?

- Nem, mondok.

- Asse kérdözte, hogy ki fia vagy?

- Asse, mondok.

Másnap mögen betösz a tarisznyámba egy furkó kinyeret, oszt aszondi, erigy, most mán tudod, hogy hun van a zuskola de biz én mögentsak elmöntem mellette.

Hát délután ö. m. a f. mögen elballagtam a zuskola felé, oszt a körösztnél leheveröttem, elővettem a kinyeret, bepofáztam. Mikor a többi kigyütt, én is közibük álltam oszt haza röndössen.

- No, aszondi a zanyám, hát mit tanultál?

- Sömmit, mondok.

- Nem is kérdöztek tüled.

- Nem, mondok.

- Hát aszondi, ki mellett ülsz?

- Mondok tsak magamba.

- Mijik padba?

- Mondok az hátrulsóba.

Mögtsóváli a fejit idös apám oszt elmögyön estve a mestörhön, aszondi neki mi dolog az, ö. m. a f. hogy a zü fijához se szól, se beszél, mög még hátra is ülteti ö. m. a f.

- Én aszondi a mestör szinit se láttam még a kend fijának.

Mig a zapám odajárt, én is möggondókottam, hogy mondok ebbül meleg lösz, ö. m. a f.

Körülnézök, hogy hova bujjak? hát ö. m. a f. a kemöntzét tanáltam legalkalmatosabbnak, bébujtam oszt ott füleltem, hogy mondok mi követközik ö. m. a f.

Hát etzör csak hallom ám, hogy kopog apám uram patkója.

- Hun az a kölyök? aszondi. De én mög se motzantam a szavára, még bejjebb húzóttam mint a trütsök az jukába.

A kemöntze sitét vót ö. m. a f. úgy röszkettem féltömbe mint az kotsonya mer egy mesébe mesélték ö. m. a f. hogy a kemöntzébül bujt elő az ördög, de apámtúl még jobban féltem ö. m. a f. Kerestek oszt éngöm pintzébe, padláson, sógornál, kománál, de még a kútba is, ö. m. a f. hanem én csak lapultam, mint a nyul a bodzába.

Tsak mikor a matskánk bédugta a fejit akkor örültem mög. Tzitz mondok. Bégyün a matska ö. m. a f. ha be nem gyött vóna még a nyavaja is kirázott vóna féttömbe.

Röggel kinyeret akar sütni anyám, hát ö. m. a f. möggyútt egy marok szalmát oszt béveti.

A matska kiugrik, én is mögrivanok hogy jaj idös anyám! Mögörül édös anyám, oszt aszondi:

- Jaj kedves virágom, hát itt vagy?

- Itt mondok ö. m. a f.

- Gyere elő lelköm szép magzatom.

- Nem mönök én mondok, mer mögvernek ö. m. a f.

Pedig mán akkor eszik ágába se vót az verés, tsakhogy mögvótam.

Elvisz édös apám a mestörhön azis mézesen beszélt, addig, addig, hogy belebékültem a zuskolába. De nem sokáig tartott a kedvöm ö. m. a f. mert lám egy nap elővösz éngöm az mestör, oszt fölír egypár bötüt a táblára.

- Mi ez aszondi?

Nézök a három bötüre, emlékszök is rá, hogy afféle ó mög á, ahogy a többi mondta, de hogy én soha életömbe afféle á ókat nem szoktam mondani, tsak hallgattam.

No, fartat a mestör, hát mi bötü?

- Tuggya a fene, mondok szelídedön.

- No aszondi szamár vagy, erigy a hejedre, ö. m. a f.

Mögen elővösz másnap, oszt veszkődik velem, hogy mögtanujjam a bötüt, hát mög is tanuttam vagy hármat ö. m. a f. de másnapra mán úgy kiszóródott a fejembül, mintha sohse hallottam vóna.

Akkor ö. m. a f. mögen kiszólit a mestör oszt rámutat a bötüre.

- Mi ez? aszondi.

- Ó mondok.

- Ó? aszondi. No nesze ó.

Avval lekap ö. m. a f. oszt ojat hegedül az domborumon, hogy még másnap is vakartam.

- Jegyözd mög aszondi, hogy nem ó az a bötü, hanem i.

No jó ö. m. a f. Előszólit mögen másnap, oszt rámutat a bötüre, hogy aszondi mi az?