Impresszum

Minden jog fenntartva a következőkre kiterjedően: film, rádió és televízió, fotomechanikus reprodukció, hangfelvételek, elektronikus média és újranyomtatás.

© 2025 novum publishing gmbh

Rathausgasse 73, A-7311 Neckenmarkt

kiado@novumpublishing.hu

ISBN Könyv: 978-3-99130-602-3

ISBN e-book: 978-3-99130-603-0

Lektor: Sósné Karácsonyi Mária

Borítókép: David Beeri, Siri Wannapat | Dreamstime.com

Borítóterv, layout & szedés: novum publishing

Illusztrációk és szerzői fotó: David Beeri

www.novumpublishing.hu

Előszó

„Ami most történik, régen megvan, és ami következik, immár megvolt, és az Isten visszahozza, a mi elmúlt.” (Préd. 3,15)

„Hallottad volt, és most lásd mindezt; avagy ti nem tesztek-é erről bizonyságot? Mostantól fogva újakat tudatok veled: titkoltakat, a melyeket nem tudtál;

Mostan rendeltettek el és nem régen, és ezelőtt nem hallottál felőlök, hogy ezt ne mondd: Ímé, tudtam én azokat.” (Ézs. 48,6-7)

„Mert azért jött az embernek Fia, hogy megkeresse és megtartsa, a mi elveszett.” (Lk. 19,10)

„A teljes írás Istentől ihletett és hasznos a tanításra, a feddésre, a megjobbításra, az igazságban való nevelésre,

Hogy tökéletes legyen az Isten embere, minden jó cselekedetre felkészített.” (2Tim. 3,16-17)

A szerző előszava

Az Isten Beszédét a sárba lehet taposni – ahogy ezt sokszor meg is tették a történelem során –, de megsemmisítésére mindmáig senki sem volt képes. Hogy pedig miért? Azért, mert Isten Beszéde maga az örökkévaló Igazság. Nincs kezdete, sem vége. Pontosan olyan, mint maga az Örökkévaló. A mennyei és földi világ teremtésének az Ereje. Amikor a Teremtő kimondta, hogy „Legyen”!, azonnal meglett. Az Ő szava a Mindenség teljességét átfogó Igazság volt, mely az elhangzás pillanatában a Teremtő erejeként hatott, és előállt egy Isten álma és akarata szerinti világ, egy szépséges Föld. Tehát hol van egy olyan hatalom, mely képes megsemmisíteni az Örökkévaló Igazságot? És ez az az Igazság, amely átsző és élővé tesz egy csodálatos Könyvet, mely valójában a „Könyvek Könyve”: a Biblia.

1984 januárjának egyik napján, egy késő esti órában különös dolog történt. A szobámban voltam és éppen a Teremtő dolgairól gondolkodtam, mikor váratlanul megmozdult a levegő, és Isten jelenléte betöltötte a szobát. Végtelenül felemelő volt, és benső lényemet eltöltötte az Isten iránti tisztelet és alázat. A következő pillanatban már tudtam, hogy ez az az óra, amelyben meghozhatom életem legnagyobb és legcsodálatosabb döntését. Semmi kétségem nem volt a döntést illetően; leborultam a Mindenható Úr előtt és bocsánatot kértem minden elkövetett bűnömért, sőt azokért is, amiket a felmenőimtől örököltem. Talán még ki sem mondtam az utolsó szót, amikor a bűneim semmivé lettek, s átölelt a mennyei Szabadság. Ezek után átadtam az életemet az Örökkévalónak, s amint megtudtam, hogy újjá kell születnem Jézus tanítása szerint, azonnal cselekedtem.

Máig is tartó, negyvenéves evangéliumi szolgálatom során egyre mélyebb és szélesebb betekintést kaptam az eklézsia életébe és szolgálatába. Természetemnél fogva sohasem voltam egy másokat kritizáló és ítélő alkat, de amiket a gyülekezetekben és az elszaporodott felekezeteknél tapasztaltam, azok túl rombolóak és túlságosan leépítőek voltak ahhoz, hogy el tudjam hallgatni a dolgot. Úgy éreztem, figyelmeztetnem kell Isten népét, hogy „térjenek vissza a teljes Bibliához és annak minden igazságához, mielőtt az eltévelyedés következményei beérnének és lesújtanának az egyházra”. De az egyház csak ült mozdulatlanul a zsákutca végén, és hallgatott.

Amint már elmondtam, engem maga a Teremtő vezetett megtérésre, s amiket Tőle kaptam, hit-szeretet-szellemi látás-bibliatudomány és a többi, nem kötődnek egyetlen szállal sem a felekezetekhez. Így az ősi, hamisítatlan Evangéliumot ismerhettem meg az Úr csodálatos kegyelme és kijelentése által. Ez az Evangélium még mindig ugyanaz, amit Jézus hagyott a világra.

Meg vagyok győződve arról, hogy a Krisztus Egyházára vonatkozó problémák megoldása egyedül a Krisztus hamisítatlan Evangéliumában rejlik. Ezért elhatároztam, hogy hétszáz pontba szedem a Bibliát, s a pontok tartalmát üzenetként, vagy mint aktuális tanításként közlöm a gondolatokat igazoló igék hozzáadásával.

Valójában, a „Megnyílt Biblia” komoly és fontos lehetőségeket kínál az olvasóknak, különösen az igazságszerető, hívő embereknek

1. A könyv úgynevezett „igazságtükör”-ként is alkalmas a hívők vagy működő gyülekezetek, egyházak Biblia-alapú vizsgálatára.

2. Hiteles segítséget nyújt az Ige általi üzenetek és tanítások értelmezéséhez, az üdvösségre vezető szellemi ösvény megértéséhez, és megmutatja, hogyan haladjunk ezen az ösvényen („keskeny úton”) és hogyan érhetünk célba  – amely nem más, mint az Üdvösség.

3. Helyreállítja az igazságot, s akár egy aktuális egyházi reformot is képes előkészíteni.

4. Az igehirdetők kezében a Biblia mellett valóságos „kincsesbánya” lehet a tanításokhoz vagy prédikációkhoz való felkészülésben.

Ha bárkinek is kérdései lennének a hit, a Biblia vagy az egyház vonatkozásában, ebben a könyvben megtalálhatóak a kívánt válaszok.

Azért imádkozom, hogy az Örökkévaló tegye rendkívüli áldássá ezt a művet az Isten teljes Gyülekezete számára.

A Megnyílt Biblia kiadásának oka és célja

Ha szembe nézünk világunkkal, egy darabokra szakadt, káoszba hajló képet láthatunk, melyben a Krisztus egyházának utolsó fénysugarait is mintha éppen ezekben a percekben szívná magába egy mélységből felszálló titokzatos homály.

A Krisztus utáni első századokban még ragyogott az egyház fénye, mivel Isten beszédét olyan emberek hirdették, akik Mesterük tanítása szerint voltak újjászületve és folyamatos fejlődésen mentek át, aminek eredményeként egyre jobban megismerték a Teremtőt. Ennek birtokában természetessé lett bennük az ige megértése, és az Isten országára tartozó szellemi törvényeket képesek voltak egységesen látni, értelmezni és cselekedni pontosan úgy, ahogyan azt Krisztus és apostolai meghatározták a mindenkori eklézsiának:

“Kérlek azonban titeket atyámfiai, a mi Urunk Jézus Krisztus nevére, hogy mindnyájan egyképen szóljatok és ne legyenek köztetek szakadások, de legyetek teljesen egyek ugyanazon értelemben és ugyanazon véleményben.” (1Kor. 1,10)

“Csakhogy a mire eljutottunk, ugyanabban egy szabály szerint járjunk, ugyanazon értelemben legyünk.” (Fil. 3,16)

“Meddig fog tartani ez a felépítés? Addig, amíg mindnyájan egységre és harmóniára nem jutunk az Isten Fia megismerésében, és mindabban, amit a hitünk magában foglal. Addig, amíg majd mindannyian egészen felnőtté nem válunk, és minden tekintetben Krisztusra fogunk hasonlítani. Akkor majd nem leszünk többé olyanok, mint a gyermekek. A különböző tanítások nem fognak ide-oda dobálni és elsodorni bennünket, mint a szél és a hullámok a csónakot. Akkor majd nem tud többé befolyásolni bennünket az emberek tévútra vezető ravaszsága.” (Ef.4, 13-14 az Egyszerű Fordítású Bibliából)

A Teremtő erre az egységre építette Izráel népét is, miután kihozta őket Egyiptomból:

“Testvéreim, azt akarom, hogy tudjátok, mi történt őseinkkel, akiket Mózes vezetett. Ők mindannyian a felhő alatt voltak, és gyalog mentek keresztül a tengeren.

Mind Mózes követői lettek, amikor a felhő betakarta őket, és átkeltek a tengeren.

Mindannyian ugyanazt a természetfölötti eredetű ételt ették, és ugyanazt a természetfölötti eredetű vizet itták. Ugyanis abból a szellemi kősziklából ittak, amely követte őket – az a kőszikla pedig Krisztus volt. ”(1Kor. 10, 1-4 az Egyszerű Fordítású Bibliából )

Ezek az apostoli intések nem voltak alaptalanok. Az egyház viszonylag hamar engedett a hatalomittas újszövetségi farizeusoknak és hamis prófétáknak, akik az ige eredeti üzenetét újraértelmezték, s ezzel kezdetét vette a Krisztust szolgáló eklézsia titokzatos lerombolása.

Még alig több mint háromszáz év telt el a feltámadott Krisztus mennybemenetele után, s az eklézsia látványosan gyengülni kezdett, míg a sötétség fejedelme ravasz módon a Római Birodalom világhatalmi gépezetébe terelte. Ezzel az egyház a világi hatalmak vezetése alá került, s ennek eredményeként elűnt belőle mindaz, ami Krisztust képviselte, s helyébe lopakodott egy istentelen hatalmat fitogtató vallási tákolmány, melyben elnémult az élő Ige hangja, s helyében egy liturgia – szövevény fényeskedik. Összejöveteleiken ezt adagolják szó szerinti ismétlésben az “egyetemesre” mázolt és kreált üdvösséggel etetgetett becsapottaknak.

A protestáns felekezetekben sem fénylik a Krisztus, csupán egy jéggé fagyasztó liturgia hallatja hangját az önigazultságba merevített ájtatoskodók gyülekezeteiben.

Az egyház megromlott szellemi állapota már nem tűr halasztást a helyreállításban! Az egyházban egyetlen felekezet sem található, amely ne rekedt volna meg egy bizonyos szellemi ponton, ami az érintetteket megállította a fejlődésben, és megindult náluk a visszafejlődés, amit csak egyetlen erő állíthat meg: ez pedig nem lehet más, csak a Krisztusban kinyilatkoztatott, hamisítatlan igazság visszarendezése az eklézsiába!

„A Megnyílt Biblia” hétszáz pontjának az eredeti tartalmával és vázlatszerű megfogalmazásával azt szeretném hangsúlyozni, hogy a Biblia minden kérdésünkre megadja a pontos választ, amely hiteles és igaz. Az Életre vezető egyetlen utat mutatja meg, melyen Isten országába juthatunk. Szeretném, ha könyvemmel segíthetnék azoknak, akik őszintén keresik az Istennel való élő kapcsolatot vagy újra szeretnének visszatalálni Megváltójukhoz.

A könyvemmel való álmom pedig nagyon egyszerű: szeretném, ha Krisztus népe felismerné a hétszáz pontba foglalt változhatatlan igazságot, s általa – mint “tükrön keresztül” – meglátná sajátos igei értelmezéseinek a drámai következményeit, s visszatérne az igazság és örök élet halhatatlan Eredetéhez, aki a Krisztus.

David Beeri

A hétszáz pontot hét részre bontva fejtettem ki, egy-egy “fejezet” száz pontot tartalmaz. Minden fejezet egy tartalmi fel sorolással kezdődik, és azt követően fejtem ki a felsoroltakat.

1-100

1. Az evangélium TITOK

2. Az evangélium igazságát nem értheti mindenki

3. Különbség van az általános és kijelentés általi evangéliumi értelmezés között

4. A tudatlanok meghamisítják az Írásokat

5. Vannak, akik versengésből és haszonlesésből hirdetik Krisztust

6. Mindenki kap jeleket Isten létezéséről

7. A Király csak az igazsággal erősítheti meg az országot

8. A szegényeket is hűségesen ítélő Király

9. Isten a szegényekkel szemben is igazságos

10. Az Úr törvénye és ítélete változhatatlan

11. Isten nem változik meg, mivel tökéletes

12. Az igazság igazság marad mindörökké

13. Ne fogd pártját a gonosznak!

14. Menj a bölcsekhez, hogy bölcs lehess!

15. Ne engedjétek felnövekedni a bűnt a gyülekezetben!

16. Örülj a feddésnek!

17. Tarts ki a kísértésekben, és élsz!

18. Az isteni dorgálás és fenyítés alapja a szeretet

19. Isten népe már csak nevet a dorgáláson

20. Az Úr védelmét csak az Őt követő hűségesek élvezhetik

21. Figyelj az isteni kiválasztásra és elhívásra!

22. Az elhívás okai

23. Ne vedd el a dicsőséget Attól, akit illet!

24. Ha őszintén keresed az Urat, mindent megérthetsz

25. Az igazak és hamisak közé falat emel az igazság

26. Az igazán megtért hívő az igazságból való, és hallgat az Úr szavára

27. Ha újjászülettél, halld meg és cselekedd Isten beszédét!

28. A hitet nem nyerheti el mindenki

29. Ha pontos válaszokat akarsz, menj vissza a kezdetekhez

30. Ha az Atya vonzását érzed, menj azonnal Krisztushoz!

31. Ha meg akarod ismerni az Atyát, ismerd meg előbb Jézust, az Isten Fiát

32. Menjetek ki a tévelygő közösségekből, és őrizzétek meg a Krisztusban rejlő szabadságot!

33. A gyümölcsöző együttműködés

34. A bűnben élőket az ördög vezeti

35. Csak akkor ismertük meg az Urat, ha megtartjuk a parancsolatait

36. Ne hidd, hogy Isten nem látja, amit cselekszel!

37. Az egység létrejöttének alapvető feltétele

38. A nagyok és gazdagok háza álnoksággal van tele

39. Aki Istent gyűlöli, szereti a halált

40. A gonosz nem ismeri a szégyent és megbánást

41. Isten előtt nem állhatnak meg a gonoszok

42. Kicsoda mehet fel az Úr hegyére?

43. Az alkalmatlan hitetők gyümölcse: romlás

44. Óvakodj a hamis tanításoktól!

45. Ha Krisztusban újjászülettél, őrizd meg a tiszta életet!

46. Miről ismerhető fel Krisztus tanítványa?

47. Mi az alapja a tanítványok bizonyságtételének?

48. Isten életre hívó ajándéka: a KEGYELEM

49. Hogyan ismerhető meg a Teremtő?

50. Kik vehetnek kijelentést az Istentől?

51. Bűneinkért nekünk kell személyesen felelnünk

52. A Tóra jelentőségét nem gyengítette a hit

53. Rendezd bűneidet Istennel, amíg megteheted!

54. Ahol nem hangzik igazán az apostolok tanítása, ott az egyház halott

55. Az egyház történelmét az apostoli korszak után az Ige megrontásának alattomos szolgálata képezi

56. Várd ki a dolgok rendelt idejét, és győzni fogsz!

57. Ha elestél, Isten újra felállíthat

58. Az ördög örül, ha elestél, de őrjöng, ha újra jársz

59. Ha az igaz elesik, nem terül el

60. Ha újat akarsz, vedd el az útból a régit!

61. Sohase bízd el magad a hited miatt!

62. Légy mindvégig állhatatos és tarts ki!

63. Ne bántson a hitetlenek sikere – te csak menj tovább Krisztussal!

64. Vigyázz, ismerd fel a megtévesztő szellemeket!

65. Amíg csak hallgatója vagy a törvénynek, az üdvösség elkerül

66. Isten nem személyválogató, szereti a nemzeteket

67. Az Úr követői Isten védelme alatt vannak

68. Csak a szívetek „körülmetélésével” foglalkozzatok

69. Az egyház kijön Krisztusból, és bemegy a jótékonyság világába

70. Az istentelenek hatalma idején a jók eladják jellemüket

71. A dolgok történelmi ismétlődései fontos titkokat rejtenek

72. Isten visszahozza, amit a Gonosz ellopott

73. A választott népet kegyelmébe fogadja az Örökkévaló

74. Az Örökkévaló nem hagyja népét kiveszni a nemzetek közül

75. Amit Isten ront le, az örökre úgy marad

76. Jézus megjelenésével nem lett eltörölve a Törvény

77. A Törvény Izráellel együtt örökre megmarad

78. Jehova eredeti tanúi

79. Mi az, ami jó irányba viszi a nemzeteket?

80. A prófétai látás fontossága

81. A bölcs vezetésről

82. Kérjétek a világosságot és igazságot!

83. Bízd az Úrra az útjaidat, s bátran menj előre!

84. „Akkor felhasad, mint hajnal, a te világosságod”

85. Ne gondoljátok, hogy Isten felkentjei nem hibáznak

86. Isten programját ne akard véghez vinni, ha nem kaptál róla kijelentést

87. Egy ritka ajándék a Mindenhatótól

88. Ha Isten jelen van egy gyülekezetben, ott nem lehet tisztátalanság

89. Maradj hűséges az Úrhoz, és boldog leszel!

90. Áldjad Isten népét, és te is áldott leszel!

91. A választott nép áldása a nemzeteknek

92. Csak akkor lehetünk győztesek, ha velünk van az Úr

93. Az élő hit által látható, hogy az Úr az Isten

94. Ha a hívő nép hűséges az Istenhez, egészségben élhet

95. Tartsátok meg Isten parancsolatait, hogy szaporodhassatok!

96. Ha áldást akarsz Istentől a földedre, kövesd Őt teljes szívedből!

97. Tiszteld az idős embereket, és hallgasd bölcsességüket!

98. A gonoszok csak a gonoszok gyülekezetében állhatnak meg

99. Ha mindvégig az Úr ösvényei lesznek szívedben, meg fogsz jelenni a Sionon

100. Kegyelem és hűség jár a Mindenható orcája előtt

1. Sok ember azt gondolja, hogy az Evangélium – hasonlóan bármely más könyvhöz – csupán logikailag is megérthető, de ez nem így van. Az evangélium felülről származik, és Krisztusban és Krisztus által lett kinyilatkoztatva a Földön. Tehát az evangélium nem földi, hanem mennyei és szellemi. Ezért csak az újjászületett, szellemi ember láthat bele és értheti meg:

1Kor. 2,12-15

Az evangélium titok!

„Annak pedig, a ki titeket megerősíthet az én evangyéliomom és a Jézus Krisztus hirdetése szerint, ama titoknak kijelentése folytán, mely örök időtől fogva el volt hallgatva,

Most pedig megjelentetett a prófétai írások által, az örök Isten parancsolata szerint, a hitben való engedelmesség végett minden pogányoknak tudomására adatván” (Róm. 16,25-26)

Kol.1,25-26; Mt. 13,35; 1Kor. 2,6-10

2. Az evangélium igazságát nem mindenki értheti:

„Ha mégis leplezett a mi evangyéliomunk, azoknak leplezett, a kik elvesznek:

A kikben e világ Istene megvakította a hitetlenek elméit, hogy ne lássák a Krisztus dicsőséges evangyéliomának világosságát, a ki az Isten képe.” (2Kor. 4,3-4)

2Thessz. 2,10-12

3. Általános igei értelmezés és a krisztusi tudomány rejtett titkainak megértésén alapuló értelmezés és igehirdetés közötti különbség:

„Annakokáért, mivelhogy ilyen szolgálatban vagyunk, a mint a kegyelmet nyertük, nem csüggedünk el;

Hanem lemondtunk a szégyen takargatásáról, mint a kik nem járunk ravaszságban, és nem is hamisítjuk meg az Isten ígéjét, de a nyilvánvaló igazsággal kelletjük magunkat minden ember lelkiismeretének az Isten előtt.

Ha mégis leplezett a mi evangyéliomunk, azoknak leplezett, a kik elvesznek:

A kikben e világ Istene megvakította a hitetlenek elméit, hogy ne lássák a Krisztus dicsőséges evangyéliomának világosságát, a ki az Isten képe.

Mert nem magunkat prédikáljuk, hanem az Úr Jézus Krisztust; magunkat pedig, mint a ti szolgáitokat, a Jézusért.

Mert az Isten, a ki szólt: setétségből világosság ragyogjon, ő gyújtott világosságot a mi szívünkben az Isten dicsősége ismeretének a Jézus Krisztus arczán való világoltatása végett.

Ez a kincsünk pedig cserépedényekben van, hogy amaz erőnek nagy volta Istené legyen, és nem magunktól való.

Mindenütt nyomorgattatunk, de meg nem szoríttatunk; kétségeskedünk, de nem esünk kétségbe;

Üldöztetünk, de el nem hagyatunk; tiportatunk, de el nem veszünk;

Mindenkor testünkben hordozzuk az Úr Jézus halálát, hogy a Jézusnak élete is látható legyen a mi testünkben.

Mert mi, a kik élünk, mindenkor halálra adatunk a Jézusért, hogy a Jézus élete is látható legyen a mi halandó testünkben.

Azért a halál mi bennünk munkálkodik, az élet pedig ti bennetek.

Mivelhogy pedig a hitnek mi bennünk is ugyanaz a lelke van meg, a mint írva van: Hittem és azért szóltam; hiszünk mi is, és azért szólunk;

Tudván, hogy a ki feltámasztotta az Úr Jézust, Jézus által minket is feltámaszt, és veletek együtt előállít.

Mert minden ti érettetek van, hogy a kegyelem sokasodva sokak által a hálaadást bőségessé tegye az Isten dicsőségére.

Azért nem csüggedünk; sőt ha a mi külső emberünk megromol is, a belső mindazáltal napról-napra újul.

Mert a mi pillanatnyi könnyű szenvedésünk igen-igen nagy örök dicsőséget szerez nékünk;

Mivelhogy nem a láthatókra nézünk, hanem a láthatatlanokra; mert a láthatók ideig valók, a láthatatlanok pedig örökkévalók.” (2Kor. 4,1-18)

4. A tudatlanok és állhatatlanok elcsavarják és meghamisítják az írást a maguk vesztére:

„Szinte minden levelében is, a mikor ezekről beszél azokban; a melyekben vannak némely nehezen érthető dolgok, a miket a tudatlanok és állhatatlanok elcsűrnek-csavarnak, mint egyéb írásokat is, a magok vesztére.” (2Pt. 3,16)

5. Némelyek versengésből hirdetik Krisztust, hogy Pál apostol római fogságának nyomorúságát megnöveljék:

„Némelyek ugyan irígységből és versengésből is, de mások jóakaratból is hirdetik Krisztust.

Némelyek versengésből prédikálják Krisztust, nem tiszta lélekkel, azt hívén, hogy fogságom nyomorúságait így megnövelik;

De mások szeretetből, tudván, hogy én az evangéliumnak oltalmazására rendeltettem.” (Fil. 1,15-17)

Mindezek ellenére az apostol örül annak, hogy minden módon hirdettetik az evangélium:

„Mert mit mondjak? csakhogy minden módon, akár színből, akár szívből, Krisztus prédikáltatik: és én ennek örülök, sőt örülni is fogok.” (Fil. 1,18)

6. Isten minden embernek ad valamilyen jelt az ő létezéséről, amit ha komolyan veszünk, általa megtalálhatjuk Őt:

„Annakokáéért a mint a Szent Lélek mondja: Ma, ha az ő szavát halljátok,

Meg ne keményítsétek a ti szíveteket, mint az elkeseredéskor, a kísértés ama napján a pusztában.” (Zsid. 3,7-8)

Zsolt. 95,7-9

7. „A király igazsággal erősíti meg az országot; aki pedig ajándékot vesz, elrontja azt.” (Péld. 29,4)

8. „A mely király hűségesen ítéli a szegényeket, annak széke mindörökké megáll.” (Péld. 29,14)

Péld. 20,28

9. Isten a szegényeknek sem kedvez a perben, nála nincs személyválogatás:

„Szegénynek se kedvezz az ő peres ügyében.

A te szegényednek igazságát el ne fordítsd az ő perében.”(2Móz. 23,3.6)

Jer. 22,16; Jn. 7,24.

10. Az Úr törvénye és ítéletei változhatatlanok:

„Az Úrnak törvénye tökéletes, megeleveníti a lelket; az Úrnak bizonyságtétele biztos, bölccsé teszi az együgyűt.

Az Úrnak rendelései helyesek, megvidámítják a szívet; az Úrnak parancsolata világos, megvilágosítja a szemeket.

Az Úrnak félelme tiszta, megáll mindörökké; az Úrnak ítéletei változhatatlanok s mindenestől fogva igazságosak.” (Zsolt. 19,8-10)

11. Isten minden vonatkozásban tökéletes, ezért sohasem változik meg:

„Minden jó adomány és minden tökéletes ajándék felülről való, és a világosságok Atyjától száll alá, akinél nincs változás vagy változásnak árnyéka.” (Jak. 1,17)

„És ez az az üzenet, a melyet tőle hallottunk és hirdettünk néktek, hogy az Isten világosság és nincs őbenne semmi sötétség.” (1Jn. 1,5)

Mal. 3,6; Zsolt. 33,11; Zsid. 1,11-12

12. Isten egy egész nemzet kedvéért sem változtat az igazságon:

„Bizonyára az Isten cselekszik gonoszságot, a Mindenható el nem ferdíti az igazságot!” (Jób 34,12)

„Vajon, a ki gyűlöli az igazságot, kormányozhat-é? Avagy az ellenállhatatlan igazat kárhoztathatod-é?” (Jób 34,17)

13. Ha Isten szolgája pártját fogja a gonosznak, az megigazul, és nem tér meg:

„De a jeruzsálemi prófétákban is rútságot láttam: paráználkodnak és hazugságban járnak; sőt pártját fogják a gonoszoknak, annyira, hogy senki sem tér meg az ő gonoszságából; olyanok előttem mindnyájan, mint Sodoma, és a benne lakók, mint Gomora.” (Jer. 23,14)

„Ha kegyelmet nyer a gonosz, nem tanul igazságot, az igaz földön is hamisságot cselekszik, és nem nézi az Úr méltóságát.” (Ézs. 26,10)

14. „A ki jár a bölcsekkel, bölcs lesz; a ki pedig magát társul adja a bolondokhoz, megromol.” (Péld. 13,20)

„Nem szereti a csúfoló a feddést, és a bölcsekhez nem megy.” (Péld. 15,12)

15. Jézus apostolai megparancsolták a gyülekezeteknek, hogy ne engedjék a bűnt és a rendetlenséget felnövekedni a közösségükben, mert annak helyrehozhatatlan következményei lehetnek:

„Hirdesd az igét, állj elő vele alkalmatos, alkalmatlan időben, ints, feddj, buzdíts teljes béketűréssel és tanítással.

Mert lesz idő, amikor az egészséges tudományt el nem szenvedik, hanem a saját kívánságaik szerint gyűjtenek maguknak tanítókat, mert viszket a fülük;

És az igazságtól elfordítják az ő fülöket, de a mesékhez odafordulnak.” (2Tim. 4,2-4)

Róm. 15,14; 2Thessz. 3,14-15;

Ez. 3,16-21; 33,6-9;

Péld. 13,1; Préd. 4,13

16. „Aki a feddésekre is nyakas marad, egyszer csak összetörik gyógyíthatatlanul.” (Péld. 29,1)

„Mert szövétnek a parancsolat, és a tudomány világosság, és életnek úta a tanító-feddések.” (Péld. 6,23)

„A bolond megútálja az ő atyjának tanítását; a ki pedig megbecsüli a dorgálást, igen eszes.” (Péld. 15,5)

Péld. 15,10

17. „Boldog ember az, a ki a kísértésben kitart; mert minekutána megpróbáltatott, elveszi az életnek koronáját, a mit az Úr ígért az őt szeretőknek.” (Jak. 1,12)

Jak. 5,11

18. A dorgálás és fenyítés Isten szeretetét bizonyítja:

„És elfeledkeztetek-é az intésről, amely néktek mint fiaknak szól: Fiam, ne vesd meg az Úrnak fenyítését, se meg ne lankadj, ha ő dorgál téged;

Mert a kit szeret az Úr, megdorgálja, megostoroz pedig mindent, a kit fiává fogad.

Ha a fenyítést elszenveditek, akkor veletek úgy bánik az Isten, mint a fiaival; mert melyik fiú az, a kit meg nem fenyít az apa?” (Zsid. 12,5-7)

Zsid. 12,8-11; Jel. 3,19;

Zsolt. 94,10-13; 119,71.75;

Péld. 20,30

19. Isten népe már nem fogadja a dorgálást, és nevet a feddésen:

„Térjetek az én dorgálásomhoz; ímé közlöm veletek az én lelkemet, tudtotokra adom az én beszédimet néktek.

Mivelhogy hívtalak titeket és vonakodtatok, kiterjesztém az én kezemet, és senki eszébe nem vette;

És elhagytátok az én tanácsomat, és az én feddésemmel nem gondoltatok:

Én is a ti nyomorúságotokon nevetek, megcsúfollak, mikor eljő az, a mitől féltek.” (Péld. 1,23-26)

Péld. 1,27-33

20. Az Úr félrevonja hűséges követőit a bekövetkező büntetés előtt:

„Monda azért néki: Ím tekintek rád e dologban is, és nem pusztítom el a várost, a melyről szólottál.

Siess, menekülj oda, mert semmit sem tehetek addig, míg oda nem érsz. Azért nevezték annak a városnak nevét Czóárnak.” (1Móz. 19,21-22)

4Móz. 16,21.26; Mt. 24,15-22; Jel. 7,13-17

21. Isteni kiválasztás és elhívás:

„Mielőtt az anyaméhben megalkottalak, már ismertelek, és mielőtt az anyaméhből kijövél, megszenteltelek; prófétának rendeltelek a népek közé.” (Jer. 1,5)

1Pt. 1,1-2.20;

Róm. 3,25; 8,28-30; 9,11-12.23; 1,23-24;

Jel. 17,8;

Jn. 6,37. 44.65; 18,37; 10,25-27;

Lk. 19,5.9-10; 2Thessz. 2,13-14;

Mt. 19,11; 20,16; Gal. 1,15-16; Kol. 1,15-17;

Péld. 8,22-31; Zsolt. 65,5;

Mk. 13,20; Jer. 50,44

22. Az elhívás alapvető okai és céljai:

„Avagy nem tudjátok-é, hogy a ti testetek a bennetek lakozó Szent Léleknek temploma, a melyet Istentől nyertetek; és nem a magatokéi vagytok?

Mert áron vétettetek meg; dicsőítsétek azért az Istent a ti testetekben és lelketekben, amelyek az Istenéi.” (1Kor. 6,19-20)

Ef. 1,3-6.10;

Ézs. 43,7;

Fil. 1,9-10;

Jób 36,24;

Zsolt. 106,47; 4,3; 66,2-4.8;

1Pt. 2,5; 1Kor. 3,16-17; Jn. 2,11;

Ézs. 60,7; 66,18

23. Minden dicsőség – amit életünk során megtapasztalunk – Istent illeti!

– Ő a Teremtő, mi pedig az Ő teremtményei vagyunk.

– Ő a Megtartó, mi pedig az Ő megtartottai vagyunk.

– Ő a Megváltó és Szabadító, mi pedig az Ő szabadságra hívott megváltottai vagyunk.

– Ő a Gyógyító, és mi a sebeivel megérintett, boldog gyógyultak vagyunk.

Mindezek ellenére, ha a Szent Szellem kenete által valami jót teszünk, általában magunknak vesszük el a dicsőséget, amit valójában Istennek kellene adnunk. Sok esetben nem csak magunkkal tesszük ezt, hanem olyan emberekkel is, akik Isten vezetése és ereje által nagy dolgokat tesznek. Ilyenkor talán észre sem vesszük, hogy Isten helyett az emberbe vetettük a bizalmunkat, s ezzel az Úrnak járó dicsőséget is néki adtuk. Amikor ezt tesszük – Isten rendjét megkerülve –, emberi indíttatásból cselekszünk, ami zavart okoz a teremtéskor beindított természeti rendben, miáltal felszabadul az átok és cselekszik:

„Ezt mondja az Úr: Átkozott az a férfi, a ki emberben bízik és testbe helyezi erejét, az Úrtól pedig eltávozott az ő szíve!” (Jer. 17,5)

– Ha áldottak akarunk lenni, Isten igéje szerint kell élnünk és szolgálnunk, mialatt teljességgel az Úrba vetjük a bizodalmunkat, s Tőle várunk mindenre választ és megoldást:

„Áldott az a férfi, a ki az Úrban bízik, és a kinek bizodalma az Úr;

Mert olyanná lesz, mint a víz mellé ültetett fa, amely a folyó felé bocsátja gyökereit, és nem fél, ha hőség következik, és a levele zöld marad; és a száraz esztendőben nem retteg, sem a gyümölcsözéstől meg nem szűnik.” (Jer. 17,7-8)

Zsolt. 146,3-4; 118,8-9;

Jn. 2,24-25; 6,64;

Ézs. 3,1

– „A ki bízik magában, bolond az; a ki pedig jár bölcsen, megszabadul.” (Péld. 28,26)

24. „A gonoszságban élő emberek nem értik meg az igazságot; a kik pedig keresik az Urat, mindent megértenek.” (Péld. 28,5)

Péld. 12,4

25. „Iszonyat az igazaknak a hamis ember; és iszonyat az istentelennek az igaz úton járó.” (Péld. 29,27)

26. Az igazán megtért hívő az igazságból való és hallgat az Úr szavára:

„Monda azért néki Pilátus: Király vagy-é hát te csakugyan? Felele Jézus: Te mondod, hogy én király vagyok. Én azért születtem, és azért jöttem e világra, hogy bizonyságot tegyek az igazságról. Mindaz, a ki az igazságból való, hallgat az én szómra.” (Jn. 18,37)

ApCsel. 13,48; 16,13-14; Ez. 13,19

27. Aki igazán újjászületett Krisztusban, az Istentől van. Aki pedig az Istentől van, az hallgatja az Isten beszédeit:

„A ki az Istentől van, hallgatja az Isten beszédeit; azért nem hallgatjátok ti, mert nem vagytok az Istentől valók.” (Jn. 8,47)

Jn. 16,3; 1Jn. 4,6

28. Sokan vannak, akik az evangélium hallására könnyen hitre jutnak, s vannak, akik csak nehezen. Viszont vannak olyanok is, akik bár hallják az evangéliumot, de valójában sohasem jutnak hitre:

„Mert nem mindenkié a hit.” (2Thessz. 3,2/b)

29. Ha vannak megválaszolatlan, hitbeli kérdéseink, nem biztos, hogy pontos válaszokat remélhetünk bárkitől is a gyülekezetünkben. De ha az üdvtörténetben visszamegyünk a kezdetekhez, illetve ahhoz a korhoz, amelyben Isten a felkentjei által kinyilatkoztatta az adott igazságot, megtalálhatjuk az igazi válaszokat:

„Így szólt az Úr: Álljatok az utakra, és nézzetek szét, és kérdezősködjetek a régi ösvények felől, melyik a jó út, és azon járjatok, hogy nyugalmat találjatok a ti lelketeknek! És azt mondták: Nem megyünk!” (Jer. 6,16)

Jer. 18,14-15;

Ézs. 58,12; 46,9-10; 61,4;

Zsolt. 143,5; 78,2;

Péld. 22,28; Jób. 8,8-10; Préd. 3,14;

5Móz. 4,32; 32,7;

Mt. 19,6; Mk. 10,6; Jn. 1,1-4;

Róm. 15,4; 1Jn. 2,7.24; Jel. 1,8

30. Általában azok mehetnek Jézushoz, akik tiszta, ige szerinti bizonyságot kaptak Róla:

„Senki sem jöhet énhozzám, hanemha az Atya vonja azt, a ki elküldött engem; én pedig feltámasztom azt az utolsó napon.

Meg van írva a prófétáknál: És mindnyájan Istentől tanítottak lesznek. Valaki azért az Atyától hallott és tanult, én hozzám jő.

Nem hogy az Atyát valaki látta, csak az, a ki Istentől van, az látta az Atyát.” (Jn. 6,44-46)

„És monda: Azért mondtam néktek, hogy senki sem jöhet én hozzám, hanemha az én Atyámtól van megadva néki.” (Jn. 6,65)

31. Csak Jézus által lehet az Atyához menni. Jézus megkerülésével egyetlen vallás sem képes igazi ismeretet adni az Atyáról:

„Monda néki Jézus: Én vagyok az út, az igazság és az élet; senki sem mehet az Atyához, hanemha én általam.

Ha megismertetek volna engem, megismertétek volna az én Atyámat is; és mostantól fogva ismeritek őt, és láttátok őt.” (Jn. 14,6-7)

Jel. 3,5

32. Hívő és hitetlen más-más szemmel nézi a világot s benne az élet dolgait. Ezért mindketten a szellemi látásuk és értelmezésük szerint rendezik és élik az életüket, ami egy lebonthatatlannak tűnő falat von közéjük:

„Ne legyetek hitetlenekkel felemás igában; mert mi szövetsége van igazságnak és hamisságnak? vagy mi közössége a világosságnak a sötétséggel?

És mi egyezsége Krisztusnak Béliállal? vagy mi köze hívőnek hitetlenhez?” (2Kor. 6,14-15)

2Kor. 6,16

Menjetek ki közülük:

2Kor. 6,17-18; Ézs. 48,20; Zsolt. 40,5; 4Móz. 16,26; 1Tim. 6,3-5; 2Tim. 2,16-19; 3,1-5

33. Gyümölcsöző együttműködés csak akkor lehetséges, ha a felek mindenben egy látáson és egy véleményen vannak:

„Vajjon járnak-é ketten együtt, ha nem egyeztek meg egymással?” (Ám. 3,3)

Jer. 23,28

34. Aki a bűnt cselekszi, az ördög vezetése alatt van:

„Aki a bűnt cselekszi az ördögből van; mert az ördög kezdettől fogva bűnben leledzik. Azért jelent meg az Istennek Fia, hogy az ördög munkáit lerontsa.” (1Jn. 3,8)

35. Csak akkor lehetünk biztosak abban, hogy megismertük az Urat, ha az Ő parancsolatait megtartjuk:

„És arról tudjuk meg, hogy megismertük őt, ha az ő parancsolatait megtartjuk.

A ki ezt mondja: Ismerem őt, és az ő parancsolatait nem tartja meg, hazug az, és nincs meg abban az igazság.

A ki pedig megtartja az ő beszédét, abban valósággal teljessé lett az Isten szeretete. Erről tudjuk meg, hogy ő benne vagyunk.

A ki azt mondja, hogy ő benne marad, annak úgy kell járnia, a mint ő járt.” (1Jn. 2,3-6)

1Jn. 2,9-11; 1,6-8

36. Az emberiség nagy része azt hiszi, tehetnek bármit, Isten nem látja őket, s így elmarad a felelősségre vonás. De ez nem így van! Isten mindent lát, és szemmel tartja az emberek útjait:

„Csak a közelben vagyok-é én Isten? azt mondja az Úr, és nem vagyok-é Isten a messzeségben is?

Vajjon elrejtőzhetik-é valaki a rejtekhelyeken, hogy én ne lássam őt? azt mondja az Úr, vajon nem töltöm-é én be a mennyet és a földet? azt mondja az Úr.” (Jer. 23,23-24)

Zsolt. 139,7-10; Jób 34,24-26;

Péld. 5,21; 15,3.11; 24,12

37. Az egységre jutás alapja az egy akarat:

„És mikor a pünkösd napja eljött, mindnyájan egyakarattal együtt valának.” (ApCsel. 2,1)

ApCsel. 2,46; 5,12; 7,57

38. A nagyok és gazdagok házai álnoksággal van tele:

„Mint a madárral teli kalitka, úgy vannak teli az ő házaik álnoksággal; ezért lettek nagyokká és gazdagokká!

Meghíztak, megfényesedtek; eláradtak a gonosz beszédben; az árvának ügyét nem ítélik igaz ítélettel, hogy boldoguljanak; sem a szegényeknek nem szolgáltatnak igazságot.” (Jer. 5,27-28)

Ézs. 1,22-23; Jer. 23,11

– Az ő hatalmasságuk hamis:

„Mert betelt a föld paráznákkal, mert a hamis esküvés miatt gyászol a föld, a pusztának legelője kiszáradt, és az ő futásuk gonosz, és az ő hatalmasságuk hamis.” (Jer. 23,10)

– „Adj nékik szívbeli konokságot; átkodul reájuk.” (JSir. 3,65)

Péld. 3,33; 5Móz. 28,15; Ézs. 6,10

39. Aki vétkezik Isten ellen, erőszakot cselekszik az ő lelkén, és szereti a halált:

„De a ki vétkezik ellenem, erőszakot cselekszik az ő lelkén; minden, valaki engem gyűlöl, szereti a halált!” (Péld. 8,36)

40. A gonosz fel van fuvalkodva, nem ismeri a szégyent és megbánást:

„Szégyenkezniök kellene, hogy útálatosságot cselekedtek, de szégyenkezni nem szégyenkeznek, még pirulni sem tudnak; ezért elesnek majd az elesendőkkel; az ő megfenyíttetésük idején elhullanak, azt mondja az Úr.” (Jer. 6,15)

Sof. 3,5.7

41. Istenhez nem juthatnak a gonoszok, ő előtte nem állhatnak meg a bűnt szeretők:

„Mert nem olyan Isten vagy te, a ki hamisságban gyönyörködnél; nem lakhatik tenálad gonosz.

Nem állhatnak meg szemeid előtt a kevélyek, gyűlölsz te minden bűnt cselekedőt.

Elveszted, a kik hazugságot szólnak; a vérszopó és álnok embert útálja az Úr.” (Zsolt. 5,5-7)

42. „Kicsoda megy fel az Úr hegyére? És kicsoda állhat meg az ő szent helyén?

Az ártatlan kezű és tiszta szívű, a ki nem adja lelkét hiábavalóságra, és nem esküszik meg csalárdságra.

Áldást nyer az Úrtól, és igazságot az üdvösség Istenétől.” (Zsolt. 24,3-5)

43. Ha a népet alkalmatlan hitetők vezetik, a nép tönkremegy és elvész:

„Mert e nép vezérei hitetőkké lettek, és a kiket vezetének, elvesztek.” (Ézs. 9,16)

Ézs. 3,13; Péld. 29,18; 11,14

44. A hívő embert senki és semmilyen körülmény nem kényszerítheti arra, hogy hallgassa a hamis tanítást:

„Szűnjél meg, fiam, hallgatni az olyan tanítást, mely téged arra visz, hogy a bölcsességnek igéjétől eltévedj.

A semmirevaló bizonyság csúfolja a törvényt; az istentelenek szája elnyeli a gonoszságot.” (Péld. 19,27-28)

Gal. 5,10; 2Kor. 11,2-4; 6,17; Fil. 3,2; Jer. 50,8; 51,6; Jel.18,4

45. Aki Krisztusban újjászületett, felhagy a bűnnel, mivel az új élet magja a szívébe vettetett:

„Senki sem cselekszik bűnt, a ki az Istentől született, mert benne marad annak magva; és nem cselekedhetik bűnt, mivelhogy Istentől született.”(1Jn. 3,9)

1Jn. 5,18

46. Krisztus tanítványainak ismertetőjegyei:

„Új parancsolatot adok néktek, hogy egymást szeressétek; a mint én szerettelek titeket, úgy szeressétek ti is egymást.

Erről ismeri meg mindenki, hogy az én tanítványaim vagytok, ha egymást szeretni fogjátok.” (Jn. 13,34-35)

Jn. 14,21.23; 15,13

Aki az igazságot cselekszi, az mind Krisztustól született:

1Jn. 2,29

47. A tanítványok mindenkori bizonyságtételének alapja, Krisztus feltámadása:

„Szükség azért, hogy azok közül a férfiak közül, a kik velünk együtt jártak minden időben, míg az Úr Jézus közöttünk járt-kelt,

A János keresztségétől kezdve mind a napig, melyen fölviteték tőlünk, azok közül egy az ő feltámadásának bizonysága legyen mivelünk egyetemben.” (ApCsel. 1,21-22)

1Kor. 15,3-4

48. Nem a Mózes törvénye alapján, hanem kegyelemből, hit által lehetünk igazakká:

„Mi, természet szerint zsidók és nem pogányok közül való bűnösök,

Tudván azt, hogy az ember nem igazul meg a törvény cselekedeteiből, hanem a Jézus Krisztusban való hit által, mi is Krisztus Jézusban hittünk, hogy megigazuljunk a Krisztusban való hitből és nem a törvény cselekedeteiből; mivel a törvény cselekedeteiből nem igazul meg egy test sem.” (Gal. 2,15-16)

Gal. 3,5-7

– „Mert kegyelemből tartattatok meg, hit által; és ez nem tőletek van: Isten ajándéka ez;

Nem cselekedetekből, hogy senki ne kérkedjék.” (Ef. 2,8-9)

Róm. 4,1-5

49. Istenről lehet tanulni, de Őt megismerni csak a Szent Szellem által kijelentett igéjén keresztül lehetséges!

„Monda nékik: Ti pedig kinek mondotok engem?

Simon Péter pedig felelvén, monda: Te vagy a Krisztus, az élő Istennek Fia.

És felelvén Jézus monda néki: Boldog vagy Simon, Jónának fia, mert nem test és vér jelentette ezt meg néked, hanem az én mennyei Atyám.

De én is mondom néked, hogy te Péter vagy, és ezen a kősziklán építem fel az én anyaszentegyházamat, és a pokol kapui sem vesznek rajta diadalmat.” (Mt. 16,15-18)

Gal. 1,15-16; 1Sám. 3,7

50. A Teremtő csak annak jelenti ki magát, aki az Ő elhívására felel és teljes engedelmességgel követi Őt:

„Akkor eljövén az Úr, oda állott és szólítá, mint annak előtte: Sámuel, Sámuel! És monda Sámuel: Szólj, mert hallja a te szolgád!” (1Sám. 3,10)

51. Személyes felelősségünket nem háríthatjuk át másokra, bűneinkért nekünk kell felelnünk:

„Ímé, minden lélek enyém, úgy az atyának lelke, mint a fiúnak lelke enyém; a mely lélek vétkezik, annak kell meghalni.” (Ez. 18,4)

Ez. 14,13-20; Jer. 31,30; Róm. 14,12

52. A Tóra jelentőségét nem gyengíti meg a hit:

„A törvényt tehát hiábavalóvá tesszük-é a hit által? Távol legyen! Sőt inkább a törvényt megerősítjük.” (Róm. 3,31)

Gal. 3,24

53. Ha bűnünkre nem nyerünk Istentől bűnbocsánatot mielőtt meghalunk, számolnunk kell bűneink illetve bűnösségünk elkerülhetetlen következményeivel:

„A ki vet álnokságot, arat nyomorúságot; és az ő haragjának vesszeje megtöretik.” (Péld. 22,8)

Jób 4,8; 15,31.35; 34,11

„Istentelenséget szántottatok, álnokságot arattatok. Eszitek a hazugság gyümölcsét, mert bíztál a te utadban és vitézeidnek sokaságában!” (Hós. 10,13)

Hós. 8,7; Péld. 3,35; 5,22; 12,13

„Búzát vetettek és tövist aratnak; fáradnak, de nem boldogulnak, és szégyent vallotok a ti jövedelmetekkel az Úr haragjának búsulása miatt.” (Jer. 12,13)

Jer. 21,14; 2Móz. 18,11; Mik. 6,13-16

„Mert közel van az Úrnak napja minden népek ellen. A mint cselekedtél, úgy cselekesznek veled; amit te fizettél, visszaszáll fejedre.” (Abd. 15)

„Ímé, én megrontom a ti vetni való magotokat és szemetet szórok orczáitokba, a ti ünneplésteknek szemétjét, és ahhoz hordanak ki titeket.” (Mal. 2,3)

„Tiéd Uram a kegyelem is. Bizony te fizetsz meg mindenkinek az ő cselekedetei szerint.” (Zsolt. 62,13)

Zsolt. 94,23; 7,16-17

„Immár itt a vég rajtad; s bocsátom haragomat reád, és megítéllek útaid szerint, és vetem reád minden útálatosságodat.

A király szomorkodik, a fejedelem irtózatba öltözik; s a föld népének kezei megdermednek. Útjok szerint cselekszem velök, ítéletök szerint ítélem meg őket, hadd tudják meg, hogy én vagyok az Úr.” (Ez. 7,3.27)

Ez. 35,11

„Ekkor monda Adonibézek: Hetven király szedeget vala asztalom alatt, a kiknek levágattam kezeik és lábaik hüvelykujjait; amint én cselekedtem, úgy fizetett nékem az Isten. Azután elvivék őt Jeruzsálembe, és ott meghala.”(Bír. 1.7)

Bír. 9,22-24.50-57

„Ne tévelyegjetek, Isten nem csúfoltatik meg; mert a mit vet az ember, azt is aratja.

Mert aki vet az ő testének, a testből arat veszedelmet; aki pedig vet a léleknek, a lélekből arat örök életet.” (Gal. 6,7-8)

54. Az apostolok által tanított tudomány ma is aktuális, és nélkülözhetetlen az egyházban:

„Miért is atyámfiai, legyetek állhatatosak és tartsátok meg a tudományt, amelyre akár beszédünk, akár levelünk által taníttattatok.” (2Thessz. 2,15)

2Tim. 3,13-14

55. Isten igéje nem szorul semmilyen korrigálásra, úgy kell elfogadni, amint az meg van írva:

„Semmit se tegyetek az ígéhez, a melyet én parancsolok néktek, se el ne vegyetek abból, hogy megtarthassátok az Úrnak, a ti Isteneteknek parancsolatait, a melyeket én parancsolok néktek.” (5Móz. 4,2)

5Móz. 12,32; Péld. 30,5-6

„Mert ha valaki az egész törvényt megtartja is, de vét egy ellen, az egésznek megrontásában bűnös.” (Jak. 2,10)

Mt. 5,19; Préd. 3,14.; Gal. 1,8; Jel. 22,18-19

56. Mindennek rendelt ideje van:

„Mindennek rendelt ideje van, és ideje van az ég alatt minden akaratnak.” (Préd. 3,1)

Jer. 8,7.12.15; 18,23; 23,12; 46,17.21; 50,27; 51,33;

1Móz. 15,16;

Zsolt. 139,15-16; 75,3; 102,14; 119,126;

Hós. 9,7; 13,13;

Mk.1,15;

Jn. 8,20; 7,8;

Dán. 9,24-27; ApCsel.1,6-7; Gal. 4,4-5;

Jel. 6,11.17; 9,15; 14,7; 17,17

57. Ha vétkeztünk s emiatt elesünk, az Úr felállíthat bennünket, de ki kell várni, amíg „leperli peremet és meghozza ítéletemet”:

„Az Úr haragját hordozom, mert vétkeztem ellene; mindaddig, a míg leperli peremet és meghozza ítéletemet. Kivisz engem a világosságra, meglátom az ő igazságát.” (Mik. 7,9)

Ézs. 57,16; Zsolt. 119,176

58. „De én az Úrra nézek, várom az én szabadításom Istenét; meghallgat engem az én Istenem!

Ne örülj, én ellenségem! Elestem ugyan, de felkelek, mert ha még a setétségben ülnék is, az Úr az én világosságom.” (Mik. 7,7-8)

Zsolt. 23,4

59. Ha az igaz elesik, nem terül el, mert az Úr támogatja kezével:

„Az Úr szilárdítja meg az igaz ember lépteit, és útját kedveli. Ha elesik, nem terül el, mert az Úr támogatja kezével.” (Zsolt. 37,23-24)

Péld. 24,16; 2Kor. 4,8-9

60. Csak akkor születhet meg egy új dolog, ha elveszik az útból a régit:

„Mikor újról beszél, óvá tette az elsőt; ami pedig megavul és megvénhedik, közel van az enyészethez.” (Zsid. 8,13)

Zsid. 10,9; 1Kor. 5,7;

3Móz. 26,10; Ézs. 43,18-19; Jer. 4,3;

Fil. 3,7-9.14; Ef. 4,22-24

61. A hívők is elveszthetik az örök életet:

„Eszetekbe juttatom továbbá, atyámfiai, az evangyéliomot, melyet hirdettem néktek, melyet be is vettetek, melyben állotok is,

A mely által üdvözültök is, ha megtartjátok, a minémű beszéddel hirdettem néktek, hacsak nem hiába lettetek hívőkké.” (1Kor. 15,1-2)

Gal. 2,18; 2Tim. 2,5; 1Tim. 5,15; Zsid. 10,26-29; 2Pt. 2,20-22

62. „De a ki mindvégig állhatatos marad, az idvezül.” (Mt. 24,13)

Mt. 10,22

63. „Mindent láttam az én hiábavalóságomnak napjain: van oly igaz, a ki az ő igazságában elvész; és van gonosz ember, a ki az ő életének napjait meghosszabbítja az ő gonoszságában.” (Préd. 7,15)

64. Jézus követőit is vezethetik gonosz szellemek:

„Monda pedig Péter: Anániás, miért foglalta el a Sátán a te szívedet, hogy megcsald a Szent Lelket, és a mezőnek árából félre tégy?” (ApCsel. 5,3)

ApCsel. 8,18-23; 15,5;

Mt. 16,21-23; Lk. 22,3-4;

Róm. 16,2; 2Kor. 2,10; 11,12-14;

1Tim. 1,19-20; 5,15; 4,1;

Jel. 2,24; 12,9

65. „Mert nem azok igazak Isten előtt, a kik csak hallgatják a törvényt, hanem azok fognak megigazulni, a kik a törvényt betöltik.” (Róm. 2,13)

Mt. 7,21

„Az ígének pedig megtartói legyetek és ne csak hallgatói, megcsalván magatokat.” (Jak. 1,22)

Jak. 1,25; 2,14-17

66. Isten a pogány népeket is kegyelmébe fogadta:

„Megkeresni hagytam magamat azoktól, a kik nem is kérdeztenek; megtaláltattam magamat azokkal, a kik nem is kerestenek.” (Ézs. 65,1/a)

Róm. 10,19-21; Gal. 3,14

67. Az Úr követőit fosztogató pogány népek ellen Isten felemeli a kezét „és saját szolgáik prédájává lesznek”:

„Mert így szól a Seregeknek Ura: Dicsőség után küldött engem a pogányokhoz, a kik fosztogatnak titeket, mert aki titeket bánt, az ő szemefényét bántja.

Mert ímé én felemelem kezemet ellenök, és saját szolgáik prédájává lesznek, és megtudják, hogy a Seregeknek Ura küldött el engem.” (Zak. 2,8-9)

68. Krisztus követői közül, ha valaki körülmetélkedik, az köteles az egész törvényt megtartani, mivel elszakadt Krisztustól s a kegyelemből kiesett:

„Ímé, én Pál mondom néktek, hogy ha körülmetélkedtek, Krisztus néktek semmit sem használ.

Bizonyságot teszek pedig ismét minden embernek, a ki körülmetélkedik, hogy köteles az egész törvényt megtartani.

Elszakadtatok Krisztustól, a kik a törvény által akartok megigazulni, a kegyelemből kiestetek.” (Gal. 5,2-4)

Róm. 2,28-29

69. A szegények felé gyakorolt jótékonyságnál fontosabb a Megváltót követni és szolgálni:

„Mert eladhatták volna ezt a kenetet nagy áron, és adhatták volna a szegényeknek.

Mikor pedig ezt eszébe vette Jézus, monda nékik: Miért bántjátok ezt az asszonyt? hiszen jó dolgot cselekedett én velem.

Mert a szegények mindenkor veletek lesznek, de én nem leszek mindenkor veletek.

Mert hogy ő ezt a kenetet testemre töltötte, az én temetésemre nézve cselekedte azt.” (Mt. 26,9-12)

Gal. 2.10; 5Móz. 15,7-11

70. Mikor az istentelenek hatalomra jutnak, keresni kell az Embert:

„Mikor örvendeznek az igazak, nagy ékesség az; mikor pedig az istentelenek feltámadnak, keresni kell az embert.” (Péld. 28,12)

Péld. 11,11; 29,2

71. Ami most van, az régen is volt:

„A mi volt, ugyanaz, a mi ezután is lesz, és a mi történt, ugyanaz, a mi ezután is történik; és semmi nincs új dolog a nap alatt.” (Préd. 1,9)

Préd. 2,13

72. Isten visszahozza, ami elmúlt:

„A mi most történik, régen megvan, és a mi következik, immár megvolt, és az Isten visszahozza, a mi elmult.” (Préd. 3,15)

Ézs. 37,26

73. Isten mindenkor megkegyelmezett és ezután is megkegyelmez választott népének:

Ézs. 49,14-16; 54,7-10; 59,21; 60. rész; 62,1-3; 65,8-10.23; 66,10-14; 48,9; Zsolt. 103,8-10;

Jer. 4,27; 12,15-17

– Mindezek csak akkor teljesednek be, ha a nép hallgat Istenre!

Jer. 16,14-15

– Isten visszaviszi népét a saját földjükre a nemzetek közül

Jer. 31,4-10; 12,14-15; 23,7-8;

Ez. 28,25-26; 20,44; 34,11-12;

Ez. 36-37. rész (a csontok megelevenednek);

Jer. 32,37-42; 33,25-26;

Hós. 1,10; Jóel 3,20-21

– Megtisztul Izráel és Sion lesz az Úr lakóhelye!

Ám. 9,8-11

– A nép bűnösei fegyver által halnak meg, de Isten nem pusztítja el teljesen választott népét, s végül az Úr felemeli Dávid leomlott sátorát, kijavítja repedezéseit és megépíti azt, mint volt hajdanán:

Abd. 1,17; Zak. 10,8-12; 12,10-11;

Róm. 11,1-32; Mt. 23,39; 27,25; ApCsel. 18,6;

Lk. 19,41-44 (Ez elsősorban a jeruzsálemi templomról szól)

Ez. 34,1-22 ez akár a szellemi Izraelre (Eklézsiára) is vonatkozhat.

74. Isten mindenkor hagy maradékot az Izráelben:

„De maradékot hagyok, hogy legyenek közületek a kik megmenekedtek a fegyvertől a pogányok közt, mikor szétszórattok a tartományokban.”(Ez. 6,8)

Ez. 12,16;

Ézs. 1,9; 10,20-22; 11,6

„Ekképpen azért most is van maradék a kegyelemből való választás szerint.” (Róm. 11, 5)

Jer. 23,3-4; Mik. 4,7; Róm. 9,27

75. Amit a Teremtő ront le, az többé nem épül fel:

„Ímé, amit leront, nem épül föl az; ha valakire rázárja az ajtót, nem nyílik föl az.” (Jób 12,14)

Lk. 19,41-44

76. Jézus nem azért jött, hogy a törvényt megrontsa, hanem azért jött, hogy betöltse:

„Ne gondoljátok, hogy jöttem a törvénynek vagy prófétáknak eltörlésére. Nem azért jöttem, hogy eltöröljem, hanem inkább, hogy betöltsem.” (Mt. 5,17)

Róm. 8,3-4; 3,31

„Mert a törvény vége Krisztus minden hívőnek igazságára. (Róm. 10,4)

77. A törvény csak Izráel népével együtt tűnhetne el:

„Ha eltünnek e törvények előlem, azt mondja az Úr, az Izráelnek magva is megszakad, hogy soha én előttem nép ne legyen.

Ezt mondja az Úr: Ha megmérhetik az egeket ott fenn, és itt alant kifürkészhetik a föld fundamentumait: én is megútálom Izráelnek minden magvát, mindazokért, amiket cselekedtek, azt mondja az Úr.” (Jer. 31,36-37)

78. Jehova eredeti Tanúi, Izráel népe:

„Mostan azért ha figyelmesen hallgattok szavamra és megtartjátok az én szövetségemet, úgy ti lesztek nékem valamennyi nép közt az enyéim; mert enyim az egész föld.

És lesztek ti nékem papok birodalma és szent nép.” (2Móz. 19,5-6)

5Móz. 32,9

„Ti vagytok az én tanuim, így szól az Úr; és szolgám, a kit elválasztottam, hogy megtudjátok és higgyetek nékem és megértsétek, hogy én vagyok az, előttem Isten nem alkottatott, és utánam nem lesz!” (Ézs. 43,10)

– „Izráel népe Isten dicsőségére lett alkotva”:

„És most, oh Jákób, így szól az Úr, a te Teremtőd, és a te alkotód, Izráel: Ne félj, mert megváltottalak, neveden hívtalak téged, enyém vagy!

Mikor vizen mégy át, én veled vagyok, és ha folyókon, azok el nem borítnak, ha tűzben jársz, nem égsz meg, és a láng meg nem perzsel téged.

Mert én vagyok az Úr, a te Istened, Izráelnek Szentje, a te megtartód, adtam váltságodba Égyiptomot, Kúst és Sebát helyetted.

Mivel kedves vagy az én szemeimben, becses vagy és én szeretlek: embereket adok helyetted, és népeket a te életedért:

Ne félj, mert én veled vagyok, napkeletről meghozom magodat, és napnyugotról egybegyűjtelek.

Mondom északnak: add meg; és délnek: ne tartsd vissza, hozd meg az én fiaimat messzünnen, és leányimat a földnek végéről

Mindent, a ki csak az én nevemről neveztetik, a kit dicsőségemre teremtettem, a kit alkottam és készítettem! (Ézs. 43,1-7)

Jer. 13,11

79. Egy nemzet általános lelki, tudati, erkölcsi, fizikai, anyagi és szellemi állapota elsősorban attól függ, hogy mennyire enged az igazságnak illetve milyen mértékben és mélységben építi rá társadalmát:

„Az igazság felmagasztalja a nemzetet; a bűn pedig gyalázatára van a népeknek.” (Péld. 14,34)

80. „Mikor nincs mennyei látás, a nép elvadul; ha pedig megtartja a törvényt, oh mely igen boldog!” (Péld. 29,18)

81. „A hol nincs vezetés, elvész a nép; a megmaradás pedig a sok tanácsos által van.” (Péld. 11,14)

82. „Küldd el világosságodat és igazságodat, azok vezessenek engem; vigyenek el a te szent hegyedre és hajlékaidba.” (Zsolt. 43,3)

83. „Gyönyörködjél az Úrban, és megadja néked szíved kéréseit. Hagyjad az Úrra a te utadat, és bízzál benne, majd Ő teljesíti.

Felhozza a te igazságodat, mint világosságot, és a te jogodat, mint a delet.” (Zsolt. 37,4-6)

Zsolt. 145,19

84. „Akkor felhasad, mint hajnal a te világosságod, és meggyógyulásod gyorsan kivirágzik, és igazságod előtted jár, az Úr dicsősége követ.” (Ézs. 58,8)

„A nép, a mely sötétségben jár vala, lát nagy világosságot; a kik lakoznak a halál árnyékának földében, fény ragyog fel fölöttök!” (Ézs. 9,2)

85. Jákob, Isten választott embere volt, aki tökéletesen szolgálta Istenét, de mégis be lehetett csapni.

Dávid király Isten kedvence volt, mégis elkövetett egy nagy bűnt. Csak egyedül a Teremtő tud minden dologban tökéletesen cselekedni. Jó volna, ha minden hívő lélek tudná ezt, és nem várnák el Isten szolgáitól, hogy olyan tökéletesek legyenek mindenben, mint maga az Úr:

„Akkor vevék a József felső ruháját és leölének egy kecskebakot, és belemárták a felsőruhát a vérbe.

És elküldék a czifra ruhát és elvivék atyjokhoz és mondának: Ezt találtuk, ismerd meg, fiad ruhája-é vagy nem?

És megismeré azt, és monda: Fiam felső ruhája ez, fenevad ette meg őt, bizony széllyelszaggatta Józsefet.” (1Móz. 37,31-33)

86. Isten programját azok tudják véghez vinni, akiknek az Úr kijelentette:

„Most azért szemeljen ki a fáraó egy értelmes és bölcs férfit, és tegye Egyiptom földén gondviselővé.” (1Móz. 41,33)

1Móz. 41,37-40

87. Van egy különleges szellemi ajándéka a Teremtőnek, amit csak annak ad, akit nagy feladatra választ ki. Aki ezt megkapja, annak Isten „végtelenségre állítja” belső szemeit, s elméje és szelleme képes egy másodperc tört része alatt tökéletesre fogalmazni a kívánt választ vagy megoldást:

„Azon éjszaka megjelenék az Isten Salamonnak, és monda néki: Kérj a mit akarsz, hogy adjak néked.

És monda Salamon az Istennek: Te nagy irgalmasságot cselekedtél az én atyámmal, Dáviddal; és ő helyette engemet királylyá tettél.

Most, oh Uram Isten, legyen állandó a te beszéded, melyet szólottál volt az én atyámnak, Dávidnak; mert te választottál engem királylyá e nép felett, mely oly sok, mint a földnek pora.

Most azért adj nékem bölcseséget és tudományt, hogy a te néped előtt mind ki-, mind bemehessek; mert vajjon kicsoda kormányozhatja ezt a te nagy népedet?

Akkor monda az Isten Salamonnak: Minthogy ez volt a te szívedben, és nem kértél tőlem gazdagságot, kincset és tisztességet, avagy a téged gyűlölőknek lelkét, sem hosszú életet magadnak nem kértél, hanem kértél magadnak bölcseséget és tudományt, hogy kormányozhasd az én népemet, mely felett királylyá tettelek téged:

A bölcseséget és a tudományt megadtam néked, sőt gazdagságot, kincset és tisztességet is olyat adok néked, a melyhez hasonló nem volt sem az előtted, sem az utánad való királyoknak.

És visszatére Salamon Jeruzsálembe a Gibeon hegyéről, a gyülekezet sátora elől és uralkodék az Izráelen.” (2Krón. 1,7-13)

„A Séba királynéasszonya pedig hallván Salamon hírét, eljöve, hogy megkisértse Salamont nehéz kérdésekkel, Jeruzsálembe, igen nagy sereggel és tevékkel, a melyek hoznak vala fűszereket, igen sok aranyat és drágaköveket; és Salamonhoz méne, és beszélt vele mindenekről, a melyek szívén voltak.

És Salamon megfelelt minden beszédeire, mert semmi sem volt Salamon elől elrejtve, a melyet meg nem mondhatott volna néki.” (2Krón. 9,1-2)

„Abban az időben jött a királyhoz két parázna asszony, és megálla ő előtte.

És monda az egyik asszony: Kérlek uram, én és ez az asszony egy házban laktunk, és szültem ő nála abban a házban.

És harmadnappal az én szülésem után, ez az asszony is szült, és együtt valánk, senki idegen nem volt velünk a házban, hanem csak mi ketten valánk abban a házban.

És ennek az asszonynak éjszaka meghalt a fia: mert ráfeküdt.

És felkelt éjfélkor, és elvitte az én fiamat mellőlem, mert a te szolgálóleányod aludt, és azt maga mellé fekteté, míg az ő meghalt fiát én mellém fektette.

Mikor pedig hajnalban felkeltem, hogy megszoptassam az én fiamat: ímé, megholt; de reggel jól megnézegetvén, látám, hogy az nem az én fiam, a kit én szültem.

Monda pedig a másik asszony: Nem úgy van, az én fiam az, a ki él, a te fiad pedig az, a ki meghalt. Amaz viszont monda: Nem, hanem a te fiad az, a ki meghalt, és az én fiam az, a ki él. És ekképen versengettek a király előtt.

Akkor monda a király: Ez azt mondja: Ez az én fiam, a ki él, és a te fiad az, a ki meghalt; amaz meg ezt mondja: Semmiképen nem, hanem a te fiad az, a ki meghalt, és az én fiam az, a ki él.

És monda a király: Hozzatok nékem kardot! És mikor oda hozák a kardot a király elé,

Monda a király: Vágjátok két részre az eleven gyermeket, és adjátok az egyik részt egyiknek, a másikat pedig a másiknak.

Ekkor monda az az asszony, a kié vala az élő gyermek, a királynak, mert megindult szíve gyermekén: Kérlek, uram, adjátok néki az élő gyermeket, és ne öljétek meg őt. A másik pedig azt mondja vala. Se enyim, se tied ne legyen; vágjátok ketté.

Akkor felele a király, és monda: Adjátok amannak az élő gyermeket, és meg ne öljétek azt, mert az az ő anyja.

És mikor hallotta az egész Izráel ezt az ítéletet, a melyet tett vala a király, félék a királynak orczáját, mert látták, hogy Isten bölcsesége van az ő szívében az ítélettételre.” (1Kir. 3,16-28)

88. Isten azért nem tűrt meg semmilyen tisztátalanságot az Izraeliták táborában, mert közöttük lakozott. Így van ez az Újszövetség korszakaiban is Krisztus gyülekezeteivel; ugyanis amíg Isten Szent Szellem által bennük illetve közöttük él és szabadon együttműködhet velük, addig a bűn előtt zárva van a gyülekezet szellemi ajtaja:

„Űzzétek azt ki akár férfi, akár asszony; a táboron kívül űzzétek őket, hogy tisztátalanná ne tegyék az ő táborukat, mivelhogy én közöttök lakozom.” (4Móz. 5,3)

89. Ha az ige ellenében cselekszünk és bűnt követünk el, hűtlenekké válunk az Úrhoz:

„Szólj Izráel fiainak: Ha akár férfi, akár asszony, akármi emberi bűnt követ el, amely által hűtlenné válik az Úrhoz; az a lélek vétkessé lesz.” (4Móz. 5,6)

3Móz. 6,1-5

90. Aki az Örökkévaló választott népét áldja, az áldott lesz, aki átkozza, az átkozott lesz:

„Lehever, nyugszik mint hím oroszlán, és mint nőstény oroszlán; ki serkenti fel őt? Aki áld téged áldott lészen, és ki átkoz téged, átkozott lészen.” (4Móz. 24,9)

91. „És megáldom azokat, akik téged áldanak, és aki téged átkoz, megátkozom azt: és megáldatnak tebenned a föld minden nemzetségei.” (1Móz. 12,3)

1Móz.18,18; ApCsel. 3,25

92. Izráel seregei csak úgy lehettek erősek és győztesek, ha az Úr velük volt. Így van ez az Újszövetség idejétől fogva is: ha Krisztus tanítványai nem működnek együtt az Úr Szellemével, meggyengülnek, s elvesztik a bűnnel szembeni ellenállóképességüket és könnyen legyőzetnek. Ugyanis az Isten országára vonatkozó törvények szellemiek, amelyeket csak a Szent Szellem képes látni, érteni és értelmezni. Ő az, aki tökéletes tudással bír a különféle helyzetekben fellépő gyakorlati cselekvésekben is, melyekkel a testi látással, értelmezéssel és erőtlenséggel bíró hívők nem tudnak mit kezdeni. Egyedül az Úr Szelleme képes a hívőket az üdvösség útjával megismertetni, vezetni és megtartani őket, feltéve, ha engednek Néki:

„Monda pedig az Úr nékem: Mondd meg néki: Ne menjetek fel, és ne harcoljatok, mert nem vagyok közöttetek: hogy meg ne verettessetek a ti ellenségeitektől.” (5Móz. 1,42)

„Fel ne menjetek, mert nem lesz közöttetek az Úr, hogy el ne hulljatok a ti ellenségeitek előtt.

Mert az Amálek és a Kananeus van ott előttetek, és fegyver által hulltok el. Mivelhogy elfordultatok az Úrtól, nem is lesz az Úr veletek.” (4Móz. 14,42-43)

93. A földön egyedül a választott népnek (és Jézus követőinek) adatott meg, hogy láthatóan is tudhassák, hogy az Úr az Isten, és rajta kívül nincs több:

„Avagy próbálta-é azt Isten, hogy elmenjen és válasszon magának népet valamely nemzetség közül, kísértésekkel: jelekkel, csudákkal, haddal, hatalmas kézzel, kinyújtott karral, és nagy rettenetességek által, a miképpen cselekedte mind ezeket ti érettetek az Úr, a ti Istenetek Egyiptomban, szemetek láttára?

Csak néked adatott láthatóan tudnod, hogy az Úr az Isten és nincsen kívüle több!” (5Móz. 4,34-35)

Ézs. 45,5.18

94. Az Úr távol tart minden betegséget népétől, ha népe hűséges Hozzá:

„És távol tart az Úr te tőled minden betegséget, és Egyiptomnak minden gonosz nyavalyáját, amelyeket ismersz; nem veti azokat te reád, hanem mind azokra, a kik gyűlölnek téged.” (5Móz. 7,15)

95. Ha egy nép Isten parancsolatait megtartja, folyamatosan szaporodik, és uralja földjét szabadságban:

„Mindazt a parancsolatot, amelyet én e mai napon parancsolok néked, tartsátok meg és teljesítsétek, hogy élhessetek és megsokasodhassatok, bemehessetek és bírhassátok a földet, amely felől megesküdött az Úr a ti atyáitoknak.” (5Móz. 8,1)

ApCsel. 2,46-47

96. A föld folyamatos jó termésének feltételei: