Helen Bianchin

Üzleti házasság

Elizabeth Bevarly

Kisbabát határidőre

Brenda Jackson

Forró kaland Jamaicában

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© 2010, Helen Bianchin – Vinton Kiadó Kft., 2025

A mű eredeti címe: The Andreou Marriage Arrangement

(Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

© 2017, Elizabeth Bevarly – Vinton Kiadó Kft., 2025

A mű eredeti címe: Baby in the Making (Harlequin Mills & Boon, Desire

© 2011, Brenda Streater Jackson – Vinton Kiadó Kft., 2025

A mű eredeti címe: Bachelor Undone

(Harlequin Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Windberg Donatella

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA GOLD 38. számában, 2025

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-038-2

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2025

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Helen Bianchin

Üzleti házasság

1. FEJEZET

Alesha megkövülten ült, miután az ügyvéd felolvasta néhai édesapja végrendeletét.

Mit gondolt Dimitri Karsouli, amikor eladta a Karsouli Corporation huszonöt százalékát Loukas Andreounak? És ami még rosszabb: további huszonöt százalékot, azaz mai piaci értéken több százmillió dollárt ajánlott neki.

Amit attól tettek függővé, hogy feleségül veszi őt.

A lélegzete elakadt, amikor a felismerés érte. Az ég szerelmére – az apja vett neki egy férjet!

Alesha pontosan tudta, hogy apja mit akart elérni. Nem kellett nagy erőfeszítés, hogy megértse a gondolatmenetét.

Egy évvel ezelőtt Alesha rövid, katasztrofális házassága csúnya válással végződött. Hamar kiderült, hogy Seth Armitage-et, a férfit, aki örök szerelmet esküdött neki, csak az apja vagyonának megszerzése érdekelte. Alesha teljesen összetört, az apja pedig dühös volt, nyilván jobban, mint azt ő valaha is gondolta volna.

Szülői gondoskodásból és szeretetből Dimitrinek ki kellett találnia egy tervet, hogy megszervezze lánya házasságát egy olyan férfival, aki a feltétlen jóváhagyását élvezi. Egy feddhetetlen, abszolút megbízható, korrekt, briliáns üzletember és megfelelő társ – Loukas Andreou, az Andreou Corporation, egy athéni székhelyű nemzetközi szállítmányozási vállalat mindenható elnöke.

Loukas, akinek apja, Konstantin egész életében Dimitri barátja és üzlettársa volt. A harmincas évei végén járó Loukas kivételesen vonzó volt – ha valaki a markáns vonásokat, az átlagon felüli magasságot és a széles vállat kedvelte. Csillogó sötét szeme és nagyvonalú szája sokat ígért. De még az elegancia és jó modor sem tudta elrejteni a felszín alatt parázsló kontrollált gátlástalanságot.

Alesha számára csapás volt elképzelni, mi motiválta Dimitrit, hogy ilyen feltételt írjon a végrendeletébe, hogy egyetlen gyermeke, Alesha Eleni Karsouli megkapja örökségként a Karsouli Corporation másik ötven százalékát. Ez az örökség csak akkor száll rá, ha a Loukas Andreouval kötött házasságát az apja halálát követő egy hónapon belül véglegesítik. Dimitri így biztosította, hogy a vállalat a családban maradjon, és a következő generációknak is átadható legyen.

– De ugye egy bíróság megsemmisítheti ezt a házassági feltételt? – kérdezte most Alesha óvatosan.

Az ügyvéd elgondolkodva nézett rá.

– Valószínűleg megértéssel fogadnának egy ilyen kérést, de az apja utasításai egyértelműek. Azt tanácsoltam neki, hogy gondolja át még egyszer, de nem győztem meg. Ragaszkodott ehhez a feltételhez.

Alesha elfojtott egy dühös megjegyzést. Az apja pontosan tudta, mennyit jelent neki a cég. Amióta az eszét tudta, a cégért élt. Tanult, hogy megszerezze a szükséges tudást, a briliáns vizsgái után legalulról kezdte, és felküzdötte fel magát a jelenlegi vezetői pozíciójáig. Mindig is természetesnek tartották, hogy Dimitri Karsoulis halála után egyetlen lánya veszi át az irányítást.

Hát, erről gondoskodott – csak épp egy bökkenővel. Garantálni akarta a Karsouli Corporation biztonságát – és a lányáét.

Olyan házasságba kényszeríteni, amit ő nem akar, a manipuláció netovábbja. Ebben a pillanatban Alesha szinte gyűlölni tudta volna.

Két nappal ezelőtt átvészelte a temetést, lépkedett a koporsó mögött, és néma kétségbeeséssel követte a sírnál a szertartást – mindvégig tudatában Loukas Andreou jelenlétének. A férfi azért jött Athénból, hogy lerója tiszteletét az apja előtt. De akkor még Alesha mit sem sejtett.

Természetesen figyelmen kívül hagyhatná a házassági záradékot, feladhatná a Karsoulinál betöltött pozícióját, és körülnézhetne a konkurenciánál. De ő született Karsouli, és a válás után újra felvette leánykori nevét. Emellett az apja egész életében arra készítette fel, hogy átvegye a céget. Mindig is azt mondták neki, mennyire lényegtelen, hogy nő, elvégre a huszonegyedik században már teljesen megszokott, hogy nők töltenek be vezetői pozíciókat. És soha nem is adott neki okot arra, hogy másként gondolja.

Dimitri Karsouli vaskézzel és a szükséges jó érzékkel vezette az életét és a cégét, és milliókat érő vállalatot épített fel. Az apja a semmiből indult Athénban, és letette a Karsouli Corporation alapkövét. Dimitri, az egyetlen fia, a nyomdokaiba lépett, és innovatív ötletekkel világszerte virágzó vállalkozássá bővítette a céget.

Végül Dimitri megnősült, és Sydneybe költözött. A házasságból csak egy lánya született, aki problémás körülmények között született, így a feleségének nem lehetett több gyereke. Alesha azonban mindig is büszkeséggel és örömmel töltötte el az apját, különösen, amikor kiderült, hogy örökölte üzleti érzékét.

Az egyetlen hibás döntése az volt, hogy elhamarkodott házasságot kötött egy olyan férfival, akit az apja soha nem fogadott el. Seth pedig gyakorlatilag már az esküvői fogadáson megmutatta igazi arcát.

Nehéz időszak következett, főleg azért, mert a válás idején – amelynek révén Seth jelentős összeget kapott – az anyja elvesztette a harcot a rák egy különösen agresszív formája ellen.

Alesha elzárkózása, hogy valaha is újra férjhez menjen, állandó vita forrása volt közte és az apja között. És most Dimitri megpróbálta házasságra kényszeríteni egy olyan férfival, akit méltónak tartott arra, hogy átvegye a gyeplőt a Karsoulinál, és lányát a hitvesi ágyba vezesse.

– És Loukas Andreou… ő egyetért ezzel?

Az ügyvéd széttárta az ujjait.

– Információim szerint beleegyezését adta.

– Felháborító! – kiáltott fel a nő. – Abszolút lehetetlen. Nem akarok férjhez menni.

Sydneyi tartózkodásai során Loukas Andreou mindig szívesen látott vendég volt a szülei otthonában, és amikor Alesha a szüleivel Görögországba repült, ott is találkoztak vele. Az üzlet és a szórakozás összekapcsolása… így látta ezt akkoriban.

Most már nem volt olyan biztos benne.

– Mióta tud Loukas a végrendelet tartalmáról?

– Ezt magának kell megkérdeznie tőle.

Meg is fogja, az első adandó alkalommal!

– Két lehetősége van – folytatta az ügyvéd halkan. – Beleegyezhet a házasságba, vagy visszautasíthatja. Azt tanácsolom, ne hozzon elhamarkodott döntést, amíg nem beszélt Andreouval.

Vonakodva bólintott, és felállt. Egyelőre mindent megbeszéltek. Az ügyvéd a lifthez kísérte, majd a liftajtó becsukódott mögötte.

Összeszorította a fogait, bár legszívesebben hangosan felsikoltott volna. Hogy tehette ezt vele az apja?

Tudta, miért tette. A szülei házassága is két család egyesülése volt, mindkét fél javára. A szerelem lényegtelen volt. Ha kialakult, rendben, ha nem, hát úgy is jó. Legalább az apja és az anyja között mindig nagy volt a szeretet és a tisztelet.

De Alesha szerelmet és szenvedélyt akart, két lélek egyesülését. Azt hitte, ezt megtalálta Sethtel. Mekkorát tévedett!

Dimitri legalább nem jött azzal, hogy „Én figyelmeztettelek!”. Nem: megértő volt, vigasztalta és támogatta. Ezért is fájt most még jobban, hogy a színfalak mögött kitervelte ezt az egészet. És egészen nyilvánvalóan Loukas Andreou tudtával.

Tényleg ő az egyetlen, aki nem vette észre? Vajon Loukas már azon dolgozott, hogy egyengesse magának az utat a Karsouli vezetésének átvételéhez? Ha igen, nem kellett volna felismernie a jeleket? Valaminek fel kellett volna keltenie a figyelmét.

Sydney égboltja lenyűgözően magaslott az alkonyatban. Egy nagy komp éppen elhagyta a kikötőt, a városban töltött munkanap után hazavitte az embereket manlyi otthonaikba.

Alesha lakása a divatos Double Bay negyedben volt, egy régi, teljesen felújított, négylakásos társasházban. Nagyon élvezte a három hálószobás lakás berendezését – nagy, kényelmes kanapék, antik bútorok és finom lámpák, a csillogó fapadlón gyönyörű, kézzel csomózott szőnyegek.

A lakás egy éve volt az otthona. Egyedül az övé. És annyira különbözött attól a modern háztól, amelyet az esküvőjük napján kaptak ajándékba. A ház fele Sethre szállt, a részvények felével együtt, melyeket a nő a házasságba hozott.

Borzongás futott át rajta, amikor leparkolt a mélygarázsban. Még most is nehezen értette, hogyan változott a sármos, figyelmes férfi olyan rövid idő alatt ekkora szörnyeteggé.

Nos, ennek vége. Kész. Azóta összeszedte magát, mind mentálisan, mind fizikailag. A randevúk már nem szerepeltek a napirendjén – elvégre voltak barátai, akiknek a társaságát nagyra értékelte, és akikben megbízott. Egy héttel ezelőttig, az apja haláláig az élete biztonságos, egyszerű és kellemes volt.

Most azonban visszatért a bizonytalanság érzése. Az ösztöne azonban figyelmeztette, hogy tiszta fejre van szüksége, ha meg akar birkózni azzal, ami előtte áll.

Házasság Loukas Andreouval?

Ha egyáltalán, akkor csakis az ő feltételei szerint.

Belépett a lakásába, lerúgta a cipőjét, letette a táskáját és a laptopját. Bement a konyhába, kivette a hűtőből az ásványvizes palackot, és nagy kortyokban ivott. Vesz egy frissítő zuhanyt, készít vacsorát… és evés közben kidolgozza a stratégiáját.

Feltételek, gondolta a vízsugár alatt állva. Házasság csak papíron, külön hálószobával és külön élettel. Loukas és ő harmonikusan együtt fognak dolgozni, egyeztetik a találkozókat, és a társasági eseményeken fenntartják a látszatot.

– A fenébe! – tört ki belőle szokatlan hevességgel. Nem akar férjet!

Azokon az alkalmakon, amikor Loukas társaságában volt, a férfi figyelmes, gáláns kísérőnek és ösztönző, intelligens társalgónak bizonyult.

És szexinek.

Lehunyta a szemét. Honnan jött ez most?!

Tény, hogy volt idő, amikor elgondolkodott, milyen lenne, ha megcsókolná a férfi. Milyen lenne odabújni hozzá, hogy beborítsa az ereje, és még többet fedezzen fel. Több mit?

Egy ideig valóban elbűvölte a férfi, kíváncsi volt rá… különösen azért, mert Loukas olyan nyilvánvalóan megfelelt a szülei elvárásainak. Valahányszor találkoztak, úgy tűnt, mintha várna valamire. Mire? Hogy ő tegye meg az első lépést?

Soha nem tette meg, mert ösztönösen tudta, hogy azután már nem lenne visszaút. Emellett ott volt Seth is, aki szerelmes suttogásokkal és üres ígéretekkel kábította.

Legalább egy dolgot megtanult ebből: soha többé nem fog megbízni egyetlen férfiban sem. Ezt a döntést kőbe véste, kemény szívvel és jéghideg elmével.

Elzárta a vizet, megtörölközött, kényelmes farmert és egyszerű pólót vett fel. Hosszú haját laza kontyba fogta, és bement a konyhába.

Az üzenetrögzítőjén villogott a piros lámpa. Meghallgatta az üzenetet.

„Loukas Andreou vagyok. – A hangja mélyen és rekedten szólt, enyhe akcentussal, amitől a nő idegvégződései rezegtek. Egyáltalán nem tetszett neki ez az érzés, és mély levegőt vett, hogy összeszedje magát, és biztos kézzel felírja számot, amit a férfi mondott. – Hívj vissza.”

Egy mormolt káromkodással megforgatta a szemét. A férfi nem vesztegeti az idejét! Nos, minél hamarabb túlesik a híváson, annál jobb.

A harmadik csörgés után vette fel.

– Andreou.

– Itt Alesha – mondta szűkszavúan.

– Ettél már?

– Épp készültem csinálni valamit. – Csak néhány percig tartana elkészíteni egy salátát. – Miért?

– Tizenöt perc múlva érted megyek.

Kinek képzeli magát?

– Ha egy vacsorameghívás – fuvolázta édesen –, akkor illene előbb megkérdezni, nem pedig utasítani.

– Megjegyzem. Negyed óra múlva.

Ezzel bontotta a vonalat, és Alesha fortyogott magában. Tartózkodott attól, hogy visszahívja a férfit, és ragaszkodjon hozzá, hogy egy előre megbeszélt időpontban találkozzanak egy étteremben. Ez csak kicsinyesnek tűnne, és egyáltalán nem egy higgadt, megfontolt nő reakciójának.

Át kell öltöznie. Farmer, póló és csupasz láb aligha megfelelő egy ilyen találkozóra. Egy része azt súgta neki, hogy bújjon bele a tornacipőjébe, vegye fel a kocsikulcsát és a táskáját, és surranjon el. Szökésével azonban nem érne el semmit.

Nohát, essünk túl rajta, gondolta, és elment átöltözni. Rendbe szedte a haját, felkent egy kis szájfényt, és visszacsúszott a tűsarkújába. Amint felvette a kabátját, megszólalt a csengő. A megfigyelőrendszer képernyőjén látta, hogy Loukas Andreou impozáns alakja méretre szabott öltönyben áll a ház előtt.

– Lemegyek – tudatta vele a kaputelefonon keresztül. – Loukas – köszöntötte udvariasan és elutasítóan, amikor végre megállt előtte.

A férfi sötét tekintete tetőtől talpig végigsiklott a nő testén, és Aleshának egy pillanatra az a furcsa érzése támadt, hogy megállt az idő. Összeszedte magát.

– Akkor essünk túl rajta?

Vajon csak képzelte a férfi szája sarkának rándulását? Kissé idegesen hagyta, hogy a kocsijához vezesse, és besegítse a fekete Aston Martinba. Ez csak egy vacsora, amin remélhetőleg békés megoldást találhatnak Dimitri végrendeletének záradékára.

Loukas magabiztosan kormányozta az autót a városi forgalomban, és végül megállt a Ritz-Carlton előtt. A parkolósegéd odasietett, hogy elvigye a kocsit, Alesha pedig arra gondolt: jó választás. Már többször evett a kitűnő étteremben.

De az előcsarnokban Loukas egyenesen a liftek felé mutatott.

– A lakosztályomban több a privát szféra.

A nő önkéntelenül megmerevedett. Egyedül, vele?!

– Inkább az étteremben ennék.

– És kiteszed magad a nyilvánosság elé? Talán valaki a szomszéd asztalnál meghall valamit ebből a nagyon is privát ügyből. Lesifotósok is lehetnek.

Az sem segített, hogy igaza volt. Akárhogy is, a pletykák hamarosan beindulnak, ha Loukas Andreou hosszabb ideig Sydneyben tartózkodik. Különösen, ha kiderül, mekkora részesedése van a Karsouli Corporationben.

Meg tudod csinálni, biztatta egy szelíd hang, így követte Loukast a lakosztályába. Az apja is megbízott Loukasban, különben soha nem készített volna ilyen végrendeletet.

Vagy? Te jó ég, honnan tudhatná biztosan?

– Lazíts – mondta Loukas lomhán, miközben levette a zakóját, a mandzsettagombjait, és feltűrte az ingujját. – Nem fogom rád vetni magam.

Alesha egyenesen a szemébe nézett.

– Ha mégis eszedbe jutna, tudni fogom, hogyan védekezzek. – Elvégre elég sokáig és keményen edzett.

– Helyezd magad kényelembe. – Loukas az ülőhely felé mutatott. – Egy italt?

– Nem hagyhatnánk a finomkodást, és térhetnénk a lényegre?

A férfi néhány másodpercig áthatóan vizsgálgatta, majd bólintott.

– Ahogy óhajtod. Akkor majd később eszünk.

Alesha talán felsikoltott volna az elfojtott dühtől, de valószínűleg a férfi pont ezt várta tőle.

– Az apám feltételei vállalhatatlanok.

Loukas nem tett úgy, mintha nem értené, miről beszél.

– A házassági záradék?

– Mért, neked megfelel? – Alesha felvonta a szemöldökét. – Miféle ember vagy te?

– Egy férfi, aki szilárd alapokra akarja építeni a házasságát.

A nő pillantása bárki mást kővé változtatott volna, de rá nem volt hatással.

– Hát persze: a Karsouli Corporationre. Apám aduászára.

Loukas elgondolkodva nézett rá.

– Nem feltétlenül.

Alesha most riadtnak tűnt.

– Mit akarsz ezzel mondani?

– Dimitri hozott néhány rossz döntést az elmúlt hónapokban.

– Nem hiszek neked.

– A világgazdasági helyzet és súlyos egészségi állapota ellene dolgozott.

Súlyos egészségi állapot?

– Autóbalesetben halt meg – emlékeztette Alesha.

Loukas arca nem mutatott érzelmeket.

– Apádnak sürgősen szívátültetésre volt szüksége. Visszautasította a műtétet, és helyette alkut kötött velem, hogy biztosítsa a Karsouli helyzetét.

Ne! Néma sikoly visszhangzott a nő fejében.

– A Karsoulinak sürgősen pénzinjekcióra volt szüksége, hogy fizetőképes maradjon.

– Mennyire? – kérdezte Alesha fojtottan.

– Félmilliárd dollárra.

Olyan sokra?!

Loukas Andreou vezetése alatt a Karsouli felvirágozna. Neki pedig társként és igazgatóként beleszólási joga lenne. Ehhez azonban hozzá kell mennie.

Két plusz egy mínusz ellenében…

Alesha mély levegőt vett.

– Majd utána kell néznem.

– Természetesen. Ezért szereztem hitelesített másolatot, amit odaadhatok neked.

Nem is várt kevesebbet. Loukas olyan ember, aki semmit sem bíz a véletlenre. Aki a kezébe veszi a sorsát.

A férfi átnyújtotta neki az iratmappát, és ő nyugodtan tanulmányozta a papírokat. De a bátorsága minden egyes lapozással csökkent. A remény, hogy az egész csak félreértés volt, egyre inkább elhalványult, és végül teljesen elszállt, míg végül kénytelen volt szembenézni az igazsággal.

Nagyon óvatosan az asztalra tette a mappát, és Loukas szemébe nézett.

– Miért egyeztél bele?

Loukas felvonta a szemöldökét.

– Az igazat akarod hallani? A kérése megegyezett azzal az ígérettel, amit az apámnak tettem: hogy megházasodom, és gondoskodom örökösről.

– Milyen nemes lelkű. Feláldozni magad a kötelességért és a családi lojalitásért. Egyik nő se volt feleségnek való azok közül, akik állandóan a karodon lógnak?

A férfi gúnyosan nézett rá.

– Nem.

– És ha úgy döntök, hogy nem teljesítem a házassági záradékot?

Loukas szemének csillogása meghazudtolta nyugodt hangját.

– Nos, akkor eladom a Karsouliban lévő részesedésemet, aztán majd találd ki, hogy jössz ki ebből a slamasztikából.

Ez arra kényszerítené, hogy partnert vegyen be a cégbe, és valószínűleg még felvásárlással is szembe kellene néznie. Akkor minden elveszne, amiért az apja egész életében dolgozott.

Düh, ellenségesség, szomorúság… mindenféle érzelem zúdult rá egyszerre.

Felállt, az ajtóhoz ment.

– Menj a pokolba!

2. FEJEZET

– Mielőtt kimész azon az ajtón, gondold át még egyszer – figyelmeztette Loukas halkan. – Különben könnyen oda kerülhetsz, ahová engem kívánsz.

Szavai kijózanítóan hatottak Aleshára. Ha elmegy, elveszíti azt, amit a legfontosabbnak tart az életében.

De megbízhat Loukasban? Ha nem benne, akkor kiben? Már érdekeltsége van a Karsouliban, minden szükséges képességgel és tudással rendelkezik, nem beszélve a szinte korlátlan anyagi forrásokról…

Ez nem holmi buta vetélkedés. De akkor sem adja meg magát ilyen könnyen.

Alesha néhány másodpercre lehunyta a szemét, mély levegőt vett, és visszafordult Loukas felé. A férfit a hatalom és az erő aurája vette körül, felbecsülhetetlen értékű szövetséges és félelmetes ellenfél lenne.

De mint férj és szerető? Kéretlen emlékek futottak át a fején a házasságáról, a hátán pedig a hideg. De nem minden férfinak kell automatikusan ilyen mániákus hajlamokat mutatnia. Seth tökéletesen játszotta a szerelmes hódoló szerepét, mígnem ő végül nem volt hajlandó teljesíteni a követeléseit.

– Ha az alku nem tartalmazná a házasságot, még örülnék is.

– De tartalmazza.

– Igen, sajnos.

Bizonyos értelemben Alesha meg tudta érteni ezt a lojalitásdolgot. Két összeillő partner két összeillő családból. Egy házasság, amely biztosítja mindkét család vagyonát, és garantálja a vérvonal folytatását. Így alapították a dinasztiákat.

– Igen vagy nem, Alesha?

Loukas arckifejezése kifürkészhetetlen volt.

– Valószínűleg nincs más választásom. De vannak feltételeim.

– Nevezd meg őket.

– Megtartom a pozíciómat a cégnél.

Loukas bólintott.

– Természetesen.

És most a legfontosabb.

– Külön lakosztály a házban, ahol élni fogunk.

A férfi összeszűkítette a szemét.

– Milyen indoklással?

– Saját térre van szükségem.

Loukas másodpercekig vizsgálgatta.

– Külön ágy egy hálószobában. – Hatásszünetet tartott. – Amíg nem állsz készen, hogy megoszd velem az enyémet.

Az biztosan nem fog megtörténni.

– Nem fair, hogy te szabod a feltételeket.

– Örülj, hogy beleegyeztem.

Alesha egy pillanatra pánikszerűen feltette a kérdést, vajon észnél van-e, hogy egy ilyen férfihoz köti magát.

– Gondolom, térdre kellene esnem előtted, és kifejeznem a végtelen hálámat.

A férfi szája sarka megrándult.

– Mert megmentem a Karsoulit?

– Igen.

Őszinte és nyílt válasz, még ha fáj is. Nem próbál közhelyekkel takarózni. Erő és sebezhetőség, tűnődött Loukas, lenyűgöző kombináció.

Átnyújtotta neki a szobaszerviz étlapját.

– Válassz valamit.

Étel? Már a gondolattól is felfordult a gyomra.

– Nem vagyok éhes. – Csak el akart innen tűnni, messzire a férfitól, aki a kezében tartja a sorsát. Felkapta a táskáját. – Most már mennem kell.

A férfi tekintete fogta az övét.

– Még nem végeztünk. Együtt vacsorázunk, megbeszéljük az esküvő előkészületeit, aztán visszaviszlek a lakásodra.

Alesha felemelte az állát.

– Más szóval: ülj le, fogd be a szád, és tedd, amit mondanak?

A férfi szemében vidámság villant, olyan rövid időre, hogy a nő nem volt benne biztos.

– Kétlem, hogy az utóbbiról egyáltalán tudod, hogy mi az.

– Hú, de szellemes.

Loukas feléje nyújtotta az étlapot.

– Válassz, vagy én választok helyetted.

Alesha választott valamit, és megpróbált nem tudomást venni a férfi jelenlétéről, amíg az telefonon leadta a rendelést.

Nehéz feladat volt, mivel az idegei pattanásig feszültek. Ez a férfi ravasz stratéga az üzleti világban, tapasztalt, intelligens és gátlástalan. De milyen lehet barátként, szeretőként és férjként? Képes-e egyáltalán gyengédségre, törődésre vagy akár szerelemre?

De miért kell egyáltalán feltennie magának ilyen kérdéseket? Az egyetlen fontos kérdés, hogy ér-e neki annyit a Karsouli, hogy elkötelezze magát olyan ember mellett, akinek a pénz mindennél fontosabb, és hozzámenjen feleségül.

Szedd össze magad, intette magát. Elvégre először is szerelemről álmodtál, és rémálomból ébredtél. A Loukasszal kötött házasságot legalább nem homályosítanák el az érzések. Ez egy üzleti megállapodás, amibe nyitott szemmel és tiszta fejjel megy bele.

Felhozták az ételt, és nagyon finomnak tűnt, de Alesha alig érzett ízeket.

– Különleges engedélyt kértem – mondta Loukas a kávé mellett. – Már csak az aláírásod hiányzik, és akkor pénteken megtörténhet az esküvő.

– Most pénteken? Mi ez a nagy sietség? – Erősen el kellett fojtania a hirtelen jött pánik érzését.

– Miért halogatnánk?

Igen, persze, de… készen áll már?

Badarság. Akár egy hét, akár egy hónap, de még egy év alatt sem állna készen. De az ösztöne azt súgta, nem lesz második esélye Loukasnál, ha visszautasítja.

– Add ide a nyomtatványt és egy tollat. – Fatalista érzéssel írta nevét a pontozott vonalra, és felvette a táskáját. – Hívok egy taxit.

Loukas felállt, és már az ajtóban megelőzte.

Rendben, elkísérheti a lifthez. De aztán belépett vele a kabinba is. Az udvariasság természetesen szép dolog, de…

Amikor a lift ajtaja kinyílt a földszinten, a nő odafordult hozzá, jó éjszakát kívánt, és határozottan elindult a recepció felé, hogy megkérje a portást, hívjon taxit. A kérést figyelmen kívül hagyták, amint Loukas megjelent mögötte.

– A hölgy velem van – mondta a portásnak, és ugyanabban a pillanatban megkérte, hozzák a kocsiját.

– Nem szükséges…

– De az. Ne vitatkozz velem.

Ez nevetséges. Dühös szikrák szálltak a szeméből a férfi arroganciájára, mielőtt leeresztette a szempilláit.

– Muszáj úgy viselkedned, mint egy parancsolgató seggfej? – kérdezte, amint beült a kocsijába.

– Még soha senki nem hívott így – válaszolta derűsen Loukas.

Aztán Alesha egész úton egy szót sem szólt többet. Egészen addig, amíg a férfi meg nem állt a háza előtt, és bekapcsolt a sokéves nevelés és jó modor.

– Köszönöm, hogy hazahoztál – köszönt el hűvös udvariassággal.

Nem várt választ, és nem is nézett hátra. Kinyitotta a bejárati ajtót, és bement. Megkönnyebbülés volt, amikor végre bezárhatta maga mögött a lakás ajtaját.

Otthon. Ez a hely egyedül az övé volt, itt biztonságban érezte magát.

De nem sokáig, szólt egy kis hang. Hamarosan minden megváltozik.

A rutin megkönnyítette Alesha számára a következő napot. Miután felébredt, felvette a sportfelszerelését, összekötötte hosszú haját. Elhagyta a lakását, és elment a reggeli kocogásra. Otthon lezuhanyozott és megreggelizett, aztán munkába indult.

Klasszikus kosztüm, minimális ékszer és smink, a haja kontyban, és már készen is állt. Laptop, aktatáska, táska – kész.

A csúcsforgalom lassan haladt, így már majdnem nyolc óra volt, amikor behajtott BMW-jével a Karsouli Corporation modern irodaházának mélygarázsába.

Felment a legfelső emeletre, ahol az irodája volt – egy sor fényűzően berendezett szoba magas üvegablakokkal, amelyekből kilátás nyílt a kikötőre. Útközben barátságosan üdvözölte a személyzetet. Amint belépett az előtérbe, az asszisztensnője felállt az íróasztala mögül, határidőnaplóval a kezében.

– Mr. Andreou azonnal beszélni szeretne önnel. Tíz órára összehívta az összes osztályvezetőt a konferenciateremben. Mindenkit éppen most tájékoztatnak. Az összes találkozót beírtam a naptárába, és kinyomtattam egy példányt az ön számára.

Alesha átfutotta az oldalt. A szeme kissé kitágult. Loukas valóban nem vesztegette az időt, hogy egyszerre több dolgot is mozgásba hozzon.

– Köszönöm, Anne. Kérem, mondja meg Mr. Andreounak, hogy tíz perc múlva ott leszek.

– Úgy vettem észre, sürgős.

Annyira sürgős, hogy Anne szükségesnek érzi külön felhívni rá a figyelmét? Egyenrangú partnerek Loukasszal, egy fenét fog mindent itt hagyni és rohanni, csak mert ő ezt akarja!

– Tíz perc, Anne.

Az utolsó pillanatig időt is hagyott magának, mielőtt belépett a nagy irodába, amely Dimitrié volt, amióta csak az eszét tudta.

– Látni akartál? – Az udvarias mosoly mesterkélt volt, és nem ért el a szeméig.

Loukas felállt, és becsukta maga mögött az ajtót – ettől a gesztustól Aleshának összeszorult a gyomra. Aztán a férfi az egyik bőrfotelre mutatott.

– Foglalj helyet.

Ő maga visszatért az íróasztalhoz, és lazán nekitámaszkodott, míg Alesha állva maradt.

– Remélem, nem tart sokáig.

– Jobb szeretted volna, ha küldök egy emlékeztetőt, amelyben tájékoztatlak, hogy ma délután Melbourne-ben kell lennem egy nem tervezett ülésen, aztán továbbrepülök Adelaide-be, onnan pedig az Aranypartra?

– Szükséged van a véleményemre?

– Személyesre vagy szakmaira?

– Szakmaira, természetesen.

Persze hogy arra. Loukas kissé összeszűkült szemmel vizsgálgatta a nőt a piros kosztümben, a gyilkos tűsarkúban, a kontyba kötött hajjal, és viszketett az ujja, hogy kihúzza a hajtűket, és kibogozza az elegáns kontyot.

A nő valamit bizonyítani akar a ruhájával, és azon tűnődött, miért tartotta ezt szükségesnek. Mert fenyegetve érzi magát tőle? Talán van is rá oka. Szakmai értelemben.

– A Karsoulinál kialakult helyzet azonnali beavatkozást igényel. Ezért elengedhetetlen helyszíni látogatást tenni a három másik kirendeltségnél.

– Mikor jössz vissza?

– Csütörtök este.

– Feltételezem, folyamatosan tájékoztatni fogsz. Még valami?

– Meg kell beszélnünk az esküvőnk részleteit.

A nő gyomra összeszorult, igyekeznie kellett, hogy nyugodt maradjon.

– Küldj egy e-mailt az időponttal és a címmel.

– Wolseley Road, Point Piper, péntek délután négykor.

Enyhe ráncok jelentek meg Alesha homlokán.

– Ez egy privát cím. – És Sydney legdrágább negyedében.

– A házam, amin most végzik az utolsó simításokat.

Mindenesetre ez megmagyarázta, miért lakik szállodában.

– Tisztáznunk kell a kapcsolatunk jogi vonatkozásait is. Ma egy órára van időpontunk egy ügyvédnél, hogy aláírjuk a szükséges papírokat.

Alesha összeszedte magát, bár úgy érezte, mintha gőzhenger gázolna át rajta.

– Persze.

– Nem akarsz mondani semmit?

Ó, sok mindent akart mondani, de egyik sem volt túl építő jellegű! Így hát mosolygott.

– Most nem.

Megfordult, és az ajtó felé indult. A férfi ismét elébe vágott, és nyitva tartotta neki az ajtót. Alesha igyekezett nem tudomást venni a közelségéről, nem érezni az arcszesze illatát, az érzékiséget, amit sugárzott.

Nem igazán vált be. Ahogy az sem, hogy egy kalap alá vette a többi férfival. Loukas Andreou egyedülálló, olyan férfi, akit nem lehet beskatulyázni.

– Tíz órakor a tárgyalóban – emlékeztette a férfi bársonyos hangon.

A vezetőkkel folytatott megbeszélés nem hagyott kétséget afelől, hogy sok minden változni fog a Karsoulinál, beleértve a személyzetet is. Kiosztották a Loukas által tervezett intézkedéseket felsoroló mappákat, és az osztályvezetők két napot kaptak, hogy észrevételeket és javaslatokat tegyenek.

Aleshának vissza kellett fognia az ellenségességét, erőfeszítésébe került, hogy megőrizze semleges arckifejezését, mert legszívesebben dühöngött volna Loukas gőgjén.

Ez addig sikerült is neki, amíg Loukas hivatalosan be nem rekesztette az ülést, és az osztályvezetők el nem hagyták a termet. De most lesz pár szava az önjelölt elnökhöz!

Nagyon óvatosan becsukta az ajtót, majd visszatért a tárgyalóasztalhoz, ahol Loukas éppen iratokat pakolt az aktatáskájába.

– Hogy merészelsz ilyen változtatásokat kezdeményezni anélkül, hogy előbb megbeszélnéd velem?

Forrt a dühtől, sötét szemei szikrázva csillogtak. Zsebméretű vulkán, gondolta Loukas.

– Az apám…

– Az apádat az érzelmei vezérelték, és eltitkolta előled a valóságot.

– Nem rúghatsz ki csak úgy…

– Dimitri minden alkalmazottjáról értékeléseket gyűjtött. – Átnyújtott neki egy pendrive-ot. – Olvasd át, amíg én utazom. Majd megbeszéljük, ha visszajöttem.

– És ha nem értek egyet?

– Akkor megbeszéljük.

– Meg, mi? – A nő hangja csöpögött a szarkazmustól. – Most hálásnak kell lennem, hogy bepréseltél a zsúfolt naptáradba?

Megcsörrent a férfi mobiltelefonja, elővette, ránézett a kijelzőre.

– Ezt fel kell vennem, Alesha. Fél egykor az irodámban.

Nagy volt a kísértés, hogy valamit a fejéhez vágjon. A szemében is látszódhatott, mert Loukas állta a tekintetét, és egyértelműen tudatta vele, hogy megtorlásra számíthat, ha enged a kísértésnek.

Végtelen másodpercekig bámulták egymást, a levegő elektromos feszültséggel töltődött fel közöttük. Aztán Loukas fogadta a hívást, és a füléhez szorította a mobiltelefont.

Alesha el volt bocsátva.

De mindig is bőven volt benne méltóság és önuralma. Megfordult, és kilépett az irodából, halk kattanással húzva be maga mögött az ajtót.

Semmi mást nem akart, csak mozgásteret szerezni magának. És fog is, amint kettesben állnak egymással szemben, ezt megfogadta.

Alig várta, hogy fél egy legyen!

3. FEJEZET

Alesha a délelőtt hátralévő részét a munkájára koncentrálva töltötte. Megkérte Anne-t, hogy hozzon neki ebédre egy szendvicset, és az íróasztalánál ette meg.

A pontosság mindig is rendkívül fontos volt számára, ezért pontosan fél egykor lépett be Dimitri… vagyis Loukas irodájába.

A férfi az ablaknál állt, és folyékonyan beszélt telefonon franciául. Kezével intett neki, hogy foglaljon helyet, anélkül hogy megszakította volna a beszélgetést. Amilyen halk és csendes volt a hangja, úgy tűnt, nővel beszél.

Alesha megtorpant. Ki lehet az a nő? Egy korábbi vagy jelenlegi szeretője? Minden bizonnyal közeli barátnő.

Azt mondta magának, nem érdekli. De miért érezte magát hirtelen olyan forrónak? Mert irigyelte a nőt, aki a férfi nyilvánvaló vonzalmának tárgya?

Nevetséges. De miért ne vallhatná be? A magas görög érzékiséget sugárzott, és Alesha egy pillanatra elgondolkodott, milyen lehet, ha érzi magán a kezét és az ajkát, és szeretkeznek…

Ez tönkretehet egy lelket.

Elég volt, utasította magát rendre. Koncentrálj az itt és mostra.

Az iroda megváltozott. Az apja számítógépét a legújabb elektronikai eszközök váltották fel, az asztalon szépen egymásra halmozódtak az akták, s az egyik nyitva volt. Egyértelműen egy elfoglalt ember íróasztala.

– Akkor mehetünk?

Alesha hűvös pillantást vetett rá, amikor a férfi eltette a mobiltelefonját, felvette a táskáját és a laptopját, és intett neki, hogy menjen előre.

– Az ügyvédnél találkozunk – mondta Alesha, mikor a lift megállt a mélygarázsban.

– Együtt megyünk, a kocsimmal.

– Kényelmesebb, ha az én kocsimmal követlek.

Loukas elgondolkodva vizsgálgatta.

– A legapróbb dologban is ellent akarsz mondani nekem?

Olyan feszültség volt a levegőben, amit Alesha nem akart pontosan meghatározni. A józan ész azt súgta neki, hogy hagyja ennyiben, de megszállta a kisördög.

– Bocsánat. – Szelíden elmosolyodott. – Mindig elfelejtem, hogy a legtöbb nő abban látja a létezésének értelmét, hogy szívességet tegyen neked.

– De te nem, ugye?

– Nem. Ez esetben viszont – folytatta szárazon – taxival jövök vissza.

Odaértek a férfi autójához.

– Visszahozlak, mielőtt kimegyek a repülőtérre – mondta Loukas, miközben a csomagtartóba pakolta a holmiját.

– De nem esik útba.

– Csak szállj be, Alesha.

A nő beült az anyósülésre, és megvárta, amíg a férfi is beül a volán mögé.

– Mindig ilyen rémesen arrogáns vagy?

Loukas beindította a motort.

– Ha a helyzet úgy kívánja.

Nem sokkal később a férfi leparkolt az ügyvédi iroda előtt, és bekísérte az impozáns előtérbe. Néhány perc múlva aláírja a házassági szerződést. Alesha tudta, mi áll benne, abból a példányból, amelyet Loukas már átadott neki, hogy olvassa el. Akkor miért van most kő a gyomrában?

Mert minden egyes lépése közelebb viszi egy olyan házassághoz, amelyet nem akar. Persze egyszerűen visszautasíthatná – de akkor elveszíti a Karsoulit.

Így végül leült, végighallgatta az ügyvéd magyarázatát, felvette a tollat, aláírta a dokumentumot, és nyugodt arccal figyelte, ahogy Loukas is aláírja utána.

– Megtiszteltetés lesz, hogy pénteken én lehetek a tanúja – mondta mosolyogva az ügyvéd. – Dimitri nagyon örülne ennek az eredménynek.

És ő? Ő nem számít? Ő csak egy bábu egy ördögi sakkjátszmában?

Alesha csendben hagyta, hogy Loukas visszavezesse az Aston Martinhoz. A férfi bekapcsolta a motort, és szembefordult vele.

– Rád bízhatom, hogy te válaszd ki a második tanút?

Csak egyetlen ember volt, akit Alesha megkért volna: Lacey Pattisont, régi barátnőjét és bizalmasát. A sors iróniája, hogy az első esküvőjén is ő volt a tanúja.

– Igen.

A cég épületéhez vezető úton az autó motorjának mély zúgásán kívül semmi mást nem lehetett hallani.

Loukas megállt a járdaszegélynél a Karsouli előtt.

– Megvan a mobilszámom, ha bármi történne.

– Ez az a pillanat, amikor jó utat kívánjak?

A férfi szája egyik sarka megrándult.

– Csütörtök este jelentkezem.

– Talán felbérelek egy sztriptíztáncost, és tartok egy lánybúcsút.

– Jó szórakozást.

Ennyi? Semmi macsó megjegyzés? Arra azonban nem számított, hogy a férfi odahajol hozzá, és hosszú, csábító csókkal simogatja meg az ajkát, amitől elállt a lélegzete. Nem volt követelőző csók, inkább szándéknyilatkozat: ő az övé.

Aztán újra felegyenesedett, és amikor meglátta a nő hirtelen elsápadt arcát, kissé felszaladt a szemöldöke.

Alesha egyetlen mozdulattal kioldotta a biztonsági övét, felkapta a táskáját, kiszállt, és anélkül hogy megfordult volna, a Karsouli bejáratához ment.

Csak a liftben engedte meg magának, hogy elgondolkodjon azon, ami az imént történt. Megtapogatta az ajkát. Semmi sem készíthette volna fel erre az érzéki támadásra… és a reakciójára.

És biztos csak képzelte a nemkívánatos vágyat, hogy elmélyítse a csókot, döntötte el magában.

A telefonbeszélgetés Laceyvel kérdések egész sorát generálta, amelyekre Alesha csak őszintén tudott válaszolni.

– Rendben – mondta Lacey nyugodtan. – Tehát tisztáztuk, ki, hogyan, miért és hol. Most már a lényegre koncentrálhatunk: mit fogsz felvenni?

– Biztos találok valami megfelelőt a szekrényemben.

– Nem, holnap elmegyünk vásárolni. Double Baybe. Háromkor találkozunk.

– Ötig dolgozom.

– Te vagy a főnök. Fejezd be korábban.

– Lehetetlen vagy.

– Tudom. Különben nem lennénk barátok. Háromkor, Alesha, legyél pontos. Elvégre sok dolgunk van.

Alesha tiltakozni akart, de Lacey már letette.

Másnap reggel Alesha korán bement dolgozni, kihagyta az ebédet, és délután találkozott Laceyvel, hogy esküvői ruhát vegyen.

– Előbb egy csésze kávé – javasolta, miközben Lacey már az egyik utcára mutatott, ahol néhány elegáns butik volt.

– Szó sem lehet róla – ellenkezett Lacey. – Előbb a ruha, aztán a kávé.

– Kell egy kis erősítő.

– Ez csak halogatótaktika.

– Rendben: egy bolt – engedett Alesha, mert nagyon jól ismerte ezt a szigorú tekintetet. – Kiválasztom, felpróbálom, fizetek, aztán megyünk.

Lacey mosolya acélkemény volt.

– És ezt el is hiszed, mi?

Alesha megforgatta a szemét.

– Tudtam, hogy bajba kerülök, ha veled megyek vásárolni.

– Ellenkezőleg: okosan cselekedtél! – hangzott a válasz. – Na menjünk.

Lacey rögtön belekezdett, amikor az első butikban az eladónő egy barátságos „Segíthetek?”-kel üdvözölte őket.

– Esküvői ruha. Fehér.

– Krémszínű – javította ki Alesha.

– Hosszú.

– Térdig érő.

– Legnyűgöző.

– Egyszerű.

– Talán segítene, ha leírnák a helyszínt. Nagy körben? Fogadással? – kereste a támpontot a kissé zavart eladónő.

– Polgári esküvő egy magánházban, két tanúval.

– Értem. – Az eladónő tetőtől talpig alaposan szemügyre vette Aleshát. – Azt hiszem, tudok valamit.

A ruha jó volt, a szín nem.

– Nem, inkább nem. Köszönöm.

A második butikban megvolt a tökéletes ruha, de csak fekete színben.

– Ki van zárva, hogy feketében menj férjhez – határozta el Lacey hajthatatlanul. Karon ragadta Aleshát, és visszairányította a kocsihoz. – Csak mert ez nem szokványos esküvő, az még nem jelenti azt, hogy ne csináljuk jól, ugye? Gyere!

– Hová? Úgy volt, hogy csak egy butikban nézelődünk.

– Te vezetsz, én mutatom az utat.

Így kerültek egy kis üzletbe, amely gyönyörű krém- és elefántcsontszínű ruhákra specializálódott. Alesha elragadtatva sóhajtott, amikor meglátott egy pezsgőszínű álomruhát – szűk, térdig érő modellt keskeny csipkeszegéllyel.

– Pántos szandál tűsarokkal, és minimális ékszer – döntött Lacey a tökéletesítés mellett. – Gyémántszegecsek a füledben, és talán egy gyémánt karkötő, és ennyi.

Alesha levette a ruhát, átadta az eladónak, és sikerült nem grimaszolnia a pénztárnál az ár láttán.

Az üzlet előtt impulzívan megölelte Laceyt.

– Köszönöm. Nélküled nem ment volna.

Minden tekintetben testvérek, csak nem vérrokonok. Mindig az elsők, akihez a másik segítségért fordulhatott.

– Erre valók barátok, nem? Most a cipő, aztán a kávé.

A kávézóban Lacey elkomolyodott.

– Megérdemled, hogy boldog légy, Alesha. Loukas jó ember.

Felvonta a szemöldökét.

– És ezt te honnan tudod?

– Találkoztam vele, nem emlékszel? Maradandó benyomást tett rám.

Alesha a kávéjába kortyolt.

– És ettől most meg kellene nyugodnom?

– A pasi dögös. Azok a szemek, az a száj… – Lacey megbabonázva sóhajtott. – Ínyencfalat!

– Ínyencfalat? – mulatott Alesha. – Szerintem csak enned kéne valamit. Gyere, meghívlak vacsorára, tartozom neked.

Lacey nevetett.

– Hová?

– Te döntöd el.

– Ó, micsoda könnyelműség. – Lacey egy pillanatra elgondolkodott. – Ismerek egy kis olasz helyet, isteni a tésztájuk. De a város másik felén van…

Csodálatosan gondtalan pár óra volt, sok nevetéssel és beszélgetéssel, finom ételek és egy jó pohár bor mellett. Az igaz barátság felbecsülhetetlen, és Alesha végül könnyű szívvel tért vissza a lakására.

Az ismerős rémálom a kora reggeli órákban jött. Olyan intenzív, olyan valóságos volt, hogy hangos sikollyal, hideg verejtékben ébredt. Akaratlanul is az éjjeli lámpához nyúlt, és erős fény világította be a szobát.

Te jó ég! Ujjait az arcára tette, várva, hogy érezze a duzzanatot, az égést, a fájdalmat. De az arca hűvös volt. Igyekezett megnyugtatni a légzését és a szapora pulzusát.

Biztonságban vagy. A saját lakásodban. Egyedül.

Félrehajtotta a paplant, mezítláb kiment a konyhába, főzött egy csésze teát, leült a tévé előtti fotelba, és addig pörgette a csatornákat, amíg ki nem világosodott.

Aztán lezuhanyozott, felöltözött, ivott még egy csésze kávét, összeszedett mindent, amire szüksége volt, és bement a városba. Koncentrálj az előtted álló napra, mondta magának, miközben felment a lifttel a Karsouli-épület legfelső emeletére.

Ha más napokkal akarná összehasonlítani, akkor ez egyértelműen a pocsék napok közé tartozott.

Az asszisztense beteget jelentett, és a helyettes nem volt valami gyors, így minden túl sokáig tartott. Aztán a laptop is összeomlott. Szerencsére nem veszett el túl sok adat, de a rendszer újraindítása és a biztonsági mentések befejezése is időbe telt. Az idő a nap előrehaladtával egyre szűkösebbé vált.

Kihagyta az ebédet, így nem volt meglepő, hogy délután tompa lüktetést érzett a halántéka mögött. Ennek ellenére úgy döntött, öt óra után is a munkahelyén marad. Még legfeljebb egy-két óra, és behozta a lemaradást.

Amikor megcsörrent a mobiltelefonja, puszta megszokásból először a kijelzőre nézett. Loukas tehát visszatért.

– Szia. – Ez sovány üdvözlés volt.

– Megyek föl.

Azt mondta, hogy jelentkezni fog, de nem számított rá, hogy itt látja. Végül is nem voltak egyedül. Néhány alkalmazott még dolgozott, és a takarító személyzet is megkezdte a műszakját.

Nem sokkal később Loukas állt az ajtóban. Magas alakjának látványa furcsa dolgokat tett vele, és a pulzusa gyorsabban vert.

– Még ilyen későn is dolgozol? – A férfi halkan beszélt, a tekintete megfejthetetlen, ahogy észrevette a nő sápadt arcát és a sötét karikákat a szeme alatt.

Alesha szándékosan csak a számítógép képernyőjét nézte.

– Minek jöttél be?

– Szükségem van néhány dokumentumra, amik valamilyen oknál fogva nincsenek tárolva a rendszerben.

Szemrehányás az apja asszisztensének? Dimitri megkövetelte a megbízhatóságot, de bizonyára nem olyan mértékben, mint Loukas.

– Nehéz nap?

Leírhatatlanul.

– Mindjárt kész vagyok – felelte Alesha.

– Jó, akkor megoszthatjuk a kínai kaját. – A férfi egy nagy papírzacskót tett elé az asztalra.

– Hoztál kaját? – A gyomra hangosan korogni kezdett. – Nem is ebédeltem. – Elmentette az adatokat, és kikapcsolta a számítógépet.

Loukas kinyitotta a kínai ételeket tartalmazó dobozokat, és átnyújtotta Aleshának az evőpálcikákat.

– Tessék, egyél.

Nem kellett kétszer mondani, mohó étvággyal evett.

– Ez sokkal jobb, mint egy saláta.

– Mi van a leánybúcsúval?

– A sztriptíztáncos beteget jelentett.

Látta, hogy a férfi szemében nevetés villan.

– És nem kaptál helyette senkit?

– Sajnos nem.

A férfi közelsége izgatta. Sugárzott valamit, ami veszélyes volt… érzékiség párosult olyan férfiassággal, ami ideges feszültséget keltett benne, egyfajta örömteli várakozást.

Ami persze butaság. Még csak nem is kedvelte Loukast.

És most már mennie kellene. Ebbe a gondolatba kapaszkodva felállt, és felvette a kabátját.

– Most már hagylak dolgozni.

Loukas is felállt.

– Elkísérlek a kocsidhoz.

– Erre nincs szükség.

A férfi felvonta a szemöldökét.

– Szerintem feltétlenül van.

Alesha kísértést érzett, hogy tiltakozzon, de aztán úgy döntött, inkább mosolyog.

– Milyen kedves.

A szeme kissé kitágult, amikor a férfi az ujjaival végigsimított az arcán, és elállt a lélegzete a váratlan gesztustól.

– Pihenned kellene.

Szerencsére a liftajtó azonnal kinyílt, amint megnyomta a gombot. Beléptek a kabinba, és csendben lementek a mélygarázsba. Alesha energikusan a kocsijához ment, gyorsan elköszönt, és elhajtott.

Hazaérve megkönnyebbülten fellélegzett. Lezuhanyozott, és kényelmes pizsamában, egy csésze teával leült a tévé elé, hogy lefekvés előtt kikapcsolódjon.

És holnap hozzámegy Loukashoz, egy fedél alatt fog élni vele, egy hálószobán osztoznak.

Vajon Loukas meddig hagyja, hogy saját, külön ágya legyen? Néhány éjszakáig? Egy hétig?

Próbálta meggyőzni magát, hogy nem érdekli. A szex az szex, semmi több. Ha rákerülne a sor, csak becsukja a szemét, és kivárja, míg vége lesz.

Csak nem lehet olyan nehéz, ugye?

4. FEJEZET

Két esküvő három éven belül, gondolta Alesha, miközben sminkelte magát. Két esküvő, amelyek nem is különbözhetnének jobban egymástól. Sethtel nagyszabású templomi szertartás, most polgári ceremónia egy magánházban, mindössze két tanúval. Gyerekjáték.

Akkor miért ilyen idegroncs?

– Fantasztikusan nézel ki. – Lacey bókjának meg kellett volna nyugtatnia, de a gyomra csak még jobban összeszorult.

– Köszönöm.

Lacey kritikus pillantást vetett a kis utazótáskára, melyet Alesha becsomagolt.

– Ez minden, amit magaddal viszel?

– Elég a hétvégére.

– Édesem, te Loukashoz költözöl – javította ki Lacey. – Végleg. Pakolnod kell.

– Majd holnap összeszedem a cuccaimat.

– Mondd csak, hova raktad az eszed?

Hiábavaló volt Laceyvel vitatkozni. Alesha némán figyelte, ahogy barátnője kinyitja a szekrényajtókat és -fiókokat, és gyorsan bepakolja a jól rendezett ruhatárat egy bőröndbe.

– Oké, most már mehetünk.

Vannak aggályai? Még szép! Mindenekelőtt azon tűnődött, nem vesztette-e el tényleg a józan eszét. Persze még visszaléphetne, de már beleegyezett a házasságba, és aláírta a szerződést.

Szóval hajrá, emlékeztette magát, amikor BMW-jével megállt a Point Piper-i villa előtt. Lacey a saját kocsijában mögötte.

Alig állította le a motort, Loukas jelent meg a nagy bejárati ajtóban, tökéletesen illeszkedő sötét öltönyben. A nő hasa vadul bizsergett, amikor a férfi odalépett a kocsijához, és kinyitotta az ajtót.

– Alesha.

Idegei vibrálni kezdtek Loukas jelenlétében, mert tudta, hogy néhány pillanat múlva hivatalosan is tartós kötelékre lép ezzel a férfival, amely örökre megváltoztatja az életét.

Vajon órákkal a házasságkötés után Loukas is megmutatja az igazi arcát, mint Seth? Már ennek a lehetőségnek a puszta gondolatától is végigfutott a hátán a hideg. Mosolya erőltetett volt, nem ért el a szeméig.

Egy motor közeledő hangja megzavarta őket. Dimitri ügyvédje is megérkezett.

– Mindenki itt van – mondta Alesha erőltetett könnyedséggel, és hagyta, hogy Loukas bevezesse a másik kettővel a tágas előcsarnokba.

Márványpadló, antik bútorok, csillogó kristálycsillárok és egy galériára vezető széles, ívelt lépcső – rendkívül elegáns hangulat.

– Kövessetek a szalonba – mondta Loukas udvariasan. – Ott minden elő van készítve.

Alesha gépiesen működött. Meg tudod csinálni, mondogatta magának, és olyannyira erre a mantrára koncentrált, hogy alig vett tudomást a környezetéről. Loukas mintha megérezte volna, mennyire nehéz neki a helyzet, és a szertartás teljes időtartama alatt fogta a kezét.

Talán csak azért, hogy ne szökjön el…

Alesha csak fél füllel hallotta az ünnepélyes szavakat, amelyek őt és Loukast házasságban kötötték össze. Megismételte a fogadalmat, és hallotta Loukas hangjában a komoly meggyőződést. Azt a meggyőződést, amely az ő fogadalmából hiányzott.

Loukas gyémántokkal kirakott jegygyűrűt húzott az ujjára, majd meglepte azzal, hogy kezét az ajkához emelte, adott egy csókot a gyűrűsujjára, majd átnyújtott neki egy egyszerű aranygyűrűt, hogy azt Alesha húzza fel az ő ujjára.

– Mostantól férjnek és feleségnek nyilvánítom magukat. – Az anyakönyvvezető elmosolyodott. – Alesha és Loukas Andreou.

Loukas két keze közé fogta Alesha arcát, és ajkát a szájára nyomta egy rövid, érzéki csókban.

Aleshát meleg, bizsergető érzés árasztotta el. Olyan volt, mintha a teste heves konfliktusba került volna az elméjével. Milyen lesz, ha majd a férfi érintése egyre intimebbé válik, ha a keze végigjárja a testét, amikor a szája csábít, ingerel, követel?

Kérdés, hogy egyáltalán sikerül-e valamit életre kelteni benne. Miután szakított Sethtel, elzárta minden érzését, és eldobta a kulcsot. Megfogadta, hogy soha többé nem engedi, hogy egy férfi ilyen közel kerüljön hozzá.

Mintha transzból ébredt volna, hallotta Lacey nevetését a fülében, és meleg karokat érzett maga körül. Gratulációk hangzottak el, az ügyvédtől, az anyakönyvvezetőtől, miközben Loukas most levette karját a derekáról, hogy kibontsa a pezsgőt.

Mosolyogj, mondta magának. Elvárják, hogy boldog légy. A Karsouli jövője biztos van – és a tiéd is. Ha a „biztos” a megfelelő szó azzal a férfival kapcsolatban, akinek a gyűrűjét most viseli. Tegyél úgy, mintha az lennél. Nem volt elég gyakorlatod az elmúlt években?

Így hát mosolyogva emelte pezsgőspoharát a tósztra, melyet Lacey mondott az ifjú párra, és belekóstolt az egyik szendvicsbe, amelyet Eloise, Loukas házvezetőnője kínált.

Valamikor a kis társaság szétszéledt, és Lacey búcsúzóul arcon csókolta Loukast.

– Vigyázz a barátnőmre.

– Ezt szándékozom – válaszolta a férfi.

Menyasszony és vőlegény most a bejárati ajtó előtt állt, és integetett a vendégeknek, majd egyedül maradtak.

Alesha rendkívül tudatában volt az oldalán álló férfinak. Loukas visszavezette a házba, bezárta az ajtókat és bekapcsolta a riasztórendszert. A villa hatalmas volt, és Alesha egyáltalán nem ismerte ki magát. Feltételezte, hogy a hálószobák az emeleten vannak, de nem tudta, melyik szárnyban van a fő hálószoba.

Loukas a lépcső felé mutatott.

– Eloise már fel is vitte a holmidat.

– Akkor körbevezetsz?

– Inkább egyedül mennél felfedezőútra?

Alesha a lépcsőhöz ment, és fellépett egy fokot.

– Eltévedhetek.

– Valójában nagyon egyszerű. Balra a személyes szobák és a dolgozószoba, jobbra a vendégszobák. A földszinten a szalon, a nappali-étkező, a konyha, a háztartási helyiségek, a tévészoba. Az alagsorban az edző- és hobbiszoba és az úszómedence. A kertben van egy kültéri medence, a különálló garázsok felett meg a személyzeti szállás.

– Túl nagy egy embernek.

Elérték a galériát, balra fordultak.

– Az az ember most már nős, és van felesége – emlékeztette Loukas bársonyosan, és ugyanebben a pillanatban kinyitott két nagy szárnyas ajtót. A fő hálószoba volt előttük, hatalmas helyiség két különálló franciaággyal.

Loukas tehát tartja a szavát. Alesha azt mondta magának, hogy megkönnyebbült. És így is volt. Mégis, az egy szobában alvás intimitást teremtett, és ez kényelmetlenül érintette. Ehhez a hálószobához két fürdőszoba, két öltöző és egy kis fülke tartozott, amelyben két kényelmes fotel és olvasólámpa volt elhelyezve. El kellett ismernie, hogy lenyűgöző volt, visszafogott luxussal berendezve, és akadálytalan kilátással a kikötőre és a városra.

Loukas levette a zakóját, meglazította a nyakkendőjét, és kigombolta az inge felső gombjait. Alesha visszatartotta a lélegzetét, amikor felismerte a szándékát.

A férfi ránézett, és látta, hogy megijedt, de rögtön úrrá lett az ijedségén.

– Gondolom, valami kényelmesebbet akarsz felvenni.

Alesha félénk csikóra emlékeztette az új, ismeretlen környezetben… olyasvalakire, akinek már voltak rossz tapasztalatai, aki ismeri a félelmet, és minden oka megvan, hogy gyanakodjon.

– Eloise kipakolta a bőröndödet. – Az