részlet

Budapest, 2023

A fordítás alapjául szolgáló mű:
Jill Santopolo: Everything After
All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form.
This edition published by arrangement with G.P. Putnam’s Sons, an imprint of Penguin Publishing Group, a division of Penguin Random House LLC1

Borítókép © Shutterstock

Hungarian translation © Gömöri Péter, 2022
© Next21 Kiadó, 2023

ISBN 978 615 6414 51 9

Next21 Kiadó Kft., Budapest
Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Szerkesztette Tegyi Tímea
Előkészítés Bérci Ágnes
Korrektúra Spirk Ildikó
Elektronikus változat Ambrose Montanus

Andrew-nak. Mint mindig.

I

Ez talán majd segít.

Hogy ne folyton rád gondoljak.

És ne rólad álmodjak.

Talán ez majd elűzi a kétségeimet.

Az örökös bizonytalanságot:

Hogy vajon léteztél-e egyáltalán.

1

Miközben az Astor Place-nél délre fordulva a rendelője felé tartott a városban, Emily Gold a hasára szorította a kezét, és azon tűnődött, vajon érez-e bármi változást. Vajon befészkelte-e magát oda valaki, egyelőre csak néhány osztódó sejt, ami majd a pocakjával együtt egyre nagyobbra nő, és végül egy apró emberkévé változik, akinek éppoly sötétbarna a szeme, mint Ezrának, és ugyanolyan hullámos, gesztenyebarna haja van.

Emilynek eszébe sem jutott, hogy gyereket akar, amíg Ezra be nem lépett az életébe. De attól fogva éppoly természetesnek tűnt, éppoly magától értetődőnek, mint az ütemes lélegzetvétel, a nyelés vagy a pislogás, hogy közös utódot hozzanak létre, egy új családtagot, aki betölti a világukat, és remélhetőleg örökli az apja intelligenciáját és jószívűségét. De amint elszánta magát, Emilyt nyomban ezer kétség és mardosó félelem kezdte gyötörni, hogy kudarcot vall. Hogy nem tudja kihordani a magzatot. Az sem sokat javított a helyzeten, hogy a házasságuk első két évében elnapolták a tervet: Ezra előbb biztos egzisztenciát akart, magasabb fizetést és saját lakást, hogy mindent megadhassanak a kicsinek. Most elérkezett ez a pillanat. Immár hetedik hónapja próbálkoztak, hol reménykedve, hol kudarctól sújtva. De ezúttal Emilynek nem jött meg a havi baja. Igaz, csak egyetlen napja késett, de akkor is…

Minden órával elképzelhetőbbnek, valóságosabbnak tűnt, hogy teherbe esett.

A New York Egyetem Közegészségügyi Karának a bejáratához vezető lépcsősor tetején állt, és éppen lehúzta az olvasóban a belépőkártyáját, amikor valaki megszólalt mögötte:

– Doktor Gold.

– Tessa! – köszöntötte az odalent várakozó diáklányt Emily. – Örülök, hogy megint látlak. Nem tudtam, hogy már visszajöttél.

Tessa elmosolyodott. A szeme fáradtnak tűnt, de a vigyorgása jókedvet sugárzott.

– Már napokkal ezelőtt be akartam nézni, de rengeteg elintéznivalóm volt.

– Hogy van a kicsi? – kérdezte tőle Emily.

– Zoénak hívják – felelte Tessa. – Nagyon jó kislány. Most már szinte mindig átalussza az egész éjszakát, ami nagy könnyebbség. Nyáron sokat segített az anyám – Zoéval felköltöztünk hozzá Ohióba, miközben Chris beilleszkedett az új munkahelyén itt, New Yorkban. De visszajöttünk, és most már együtt az egész család: Chris, én meg a baba. Már a szemeszter első hetét is sikeresen átvészeltük. Találtam két elsőévest, akik hajlandók vigyázni Zoéra, amíg én az előadásokon vagyok. Egyelőre működik a dolog.

Emily arrébb lépett, hogy a barátnője, szintén a Mentális Egészségügyi Központ egyik pszichológusa, be tudjon lépni az ajtón.

– Úgy örülök, Tessa – mondta a fiatal nőnek. – Ha bármiről beszélgetni akarsz, tudod, hol találsz. Örülök, hogy minden rendben van köztetek Chrisszel.

Emily bizalmatlan volt Tessa barátjával, főként amiatt, ahogy a fiatalember az elején viselkedett, vagy ha arra a számtalan órára gondolt, amit Tessa a könnyeivel küzdve töltött nála a rendelőjében. Úgy tűnt neki, a fiút a saját sorsán túl más nem érdekli, és nincs tisztában azzal, hogy mit jelent Tessa számára a terhesség, sem a saját felelősségével ebben a helyzetben. Ha a barátnője volna ez a lány, biztosan nem türtőztette volna magát, hogy a megfelelő jelzőkkel illesse Christ a viselkedéséért. De a pszichológusaként tartotta a száját, és inkább arra szorítkozott, hogy segítsen Tessának megfogalmazni, pontosan mit akar ettől a kapcsolattól, és ezt hogyan hozhatja a barátja tudomására. Valószínűleg segíthettek a tanácsai, mert úgy tűnt, Chris végre észhez tért.

– Én is nagyon örülök – mondta Tessa, aztán elnevette magát. – Olyan jó újra látni magát. De most mennem kell a társadalmi kutatások statisztikai elemzésével foglalkozó szemináriumomra.

– Ajaj – húzta el a száját Emily. – Szóval mégsem sikerült leadnod.

– Gondoltam, ha a jogi karon szeretnék továbbtanulni, még jól jöhet a kredit – vont vállat Tessa.

Az volt az álma, hogy egy szép napon emberjogi ügyvédként dolgozzon. A zoknijain Ruth Bader Ginsburg, a Legfelsőbb Bíróság legendás bírónőjének a képe díszelgett, és az egyik terápiás beszélgetésükön szinte végig Amal Clooney életéről mesélt Emilynek, aki őszintén élvezte a történetet.

Két diák lépett be az épületbe, Emily az egyikükben felismerte a kilenc órára érkező páciensét.

– Ideje mennem – szabadkozott Emily. – Nem is tudod, mennyire megörültem neked. Egyszer majd Zoét is hozd be magaddal!

– Megígérem – felelte Tessa, megigazította a vállán a hátizsákját, aztán búcsút intett.

Emily őszintén remélte, hogy rendeződik Tessa élete. Amikor egy éve megjelent nála a központban, a lány halálra volt rémülve a terhességétől. Nem tudta, hogyan közölje ezt a barátjával, sem azt, milyen hatással lesz ez a váratlanul érkező kisbaba az életére, a dédelgetett álmaira, az egész jövőjére. Akkor Emily megkérte a klinika igazgatóját, engedje meg, hogy Tessát átsorolja a hosszú távú terápiát igénylő betegei közé. Pont az ilyen esetek miatt választotta ezt a hivatást. Azért lett terapeuta belőle, hogy segíthesse ezeket a gyerekeket, úgy ahogy annak idején még egyetemista korában neki is szüksége lett volna egy szakember támogatására, de csak egyvalakire számíthatott – a nővérére, Arielle-re. Óriási szerencséjére később összeakadt dr. Westtel, aki megváltoztatta az életét és az egész életpályáját. Néha azon töprengett, vajon dr. West is ilyen átkozottul nehéznek érzi-e olykor a szakmát, mint ő.

2

Mielőtt belépett volna a rendelőjébe, kávé helyett töltött magának egy bögre gyógyteát, mert Arielle szerint az fokozza a termékenységet. Valójában persze nem osztott, nem szorzott. Ezen a ponton vagy terhes volt, vagy nem. Amióta a második házassági évfordulójuk után beköltöztek az új lakásba, Ezrával pontosan nyomon követték Emily havi ciklusait, mert a férje úgy döntött, most már jöhet a gyerek. Ez volt az egyik előnye annak, hogy egy orvoshoz ment feleségül – nem volt olyan az emberi testet érintő kérdés, amit ne beszélhetett volna meg vele. Végül is neki ez volt a szakterülete. Emilynek pedig az emberi lélek.

Maga sem tudta, a lelke hányszor képes még elviselni a havonta jelentkező kiábrándulást, amikor megjön a vérzése, és újra meg újra szembesülnie kell azzal, hogy a keserű csalódottságon kívül semmi más sem növekedik a szervezetében. Az elmúlt hét hónap örökkévalóságnak tűnt. Istenem, milyen régóta dédelgette már magában ennek az új jövevénynek a képét! Ha pontos akar lenni, immár két éve és hét hónapja, hogy elszánta magát: újra megpróbálja. Ettől még fájdalmasabbnak tűnt minden elvesztegetett hónap. De talán majd most.

Emily leült a rendelőjében, és gyorsan átfutotta a soros betegéről készített feljegyzéseit. Ujjai olyan gyakorlottan és fürgén forgatták a lapokat, mintha egy zongorán skálázna. Annyi év elteltével sem sikerült végképp megszabadulnia ettől a szokásától. Aztán becsukta a naplót, és a keze ismét a hasára kalandozott. Ha tényleg megfogant a méhében egy magzat, az agya még csak most formálódik. Negyven-negyvenhárom napba telik, mire a kicsi agyműködése beindul.

Belépett a rendelőbe Kai, kezében egy müzliszelettel, amiből mindig bőséges választékot tartottak a váróteremben egy asztalkára kipakolva, és leült a kanapéra. Az ingyen édesség nemcsak odacsalogatta a diákokat a rendelésre, de táplálékként is szolgált ezeknek a fiataloknak, akik olykor nem nagyon törődtek a rendszeres étkezéssel. A srác pillantása az akváriumon állapodott meg.

Emily az évek során megfigyelte, hogy az ide-oda úszkáló halacskák látványa mindenkire nyugtatóan hat, bár az is lehet, hogy a halkan és egyenletesen bugyborékoló szűrő neszezése tette. Egy biztos: a kliensei láthatóan kedvelték. Sőt, ha olykor nehezükre esett előhozakodni azzal, ami a lelküket nyomta, ez a monoton háttérzaj mintha segített volna enyhíteni a szorongásukat. A látvány Emilyre is nyugtatóan hatott, ha időnként ő sem tudta, miként szedje össze magát, hogy szilárd támaszt és útmutatást nyújthasson ezeknek a fiataloknak, akik pontosan ezért fordultak hozzá.

Emily futó pillantást vetett az íróasztalán álló bekeretezett idézetre, John Wesley hitvallására. „Mindig, mindenütt és minden körülmények között segítsd a tudásoddal azokat, akik hozzád fordulnak segítségért, ameddig csak kitart az erőd.”

Aztán kivert minden más gondolatot a fejéből, és teljes figyelmével a betege felé fordult. Ez a fiú ezúttal is bizton számíthat rá.

II

Amikor megismerkedtem apáddal, a mosolya ragadott meg legelőször.

Fokozatosan, lazán terült szét az arcán, miközben közeledtem felé.

Egy régi templom alagsorában működő folkklubban akadtunk össze még valamikor a tavaszi szemeszter elején, másodéves korunkban. Udvariasan felkínálta nekem a székét, és meghívott egy sörre. Én pedig megosztottam vele a pattogatott kukoricámat, amit még a bejáratnál vettem el az asztalról.

Egy nő énekelt elérzékenyülve valami kristálypalotáról, amit egyszer majd az égboltra varázsol.

Apád attól kezdve a kristálykirálynőjének hívott.

Tartalom

I

1

2

II

3

III

4

5

IV

6

7

V

8

VI

9

VII

10

11

VIII

12

IX

13

X

14

XI

15

XII

16

XIII

17

XIV

XV

18

XVI

19

XVII

20

21

XVIII

22

23

XIX

24

XX

25

XXI

26

27

XXII

28

29

30

XXIII

31

32

33

XXIV

34

XXV

35

XXVI

36

XXVII

37

38

XXVIII

39

XXIX

40

XXX

41

XXXI

42

43

44

XXXII

45

46

47

48

49

50

51

52

53

54

55

56

57

58

59

60

61

62

63

64

65

66

67

68

69

XXXIII

Köszönetnyilvánítás

Felhasznált betűtípusok
Noto Serif – Apache License 2.0
EB Garamond – SIL Open Font License