Makszim Gorkij

Éjjeli menedékhely

(Színmű négy felvonásban)

Fordította: Gábor Andor

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

Szereplők

MIHAIL IVANOV KOSZTILJOV, 54 éves, az éjjeli menedékhely tulajdonosa
VASZILISZA KARPOVNA, a felesége, 26 éves
NATASA, Vaszilisza húga, 20 éves
MEDVEGYEV, nagybátyjuk, rendőr, 50 éves
VASZKA PEPEL, 28 éves
ANDREJ MITRICS KLESCS, lakatos, 40 éves
ANNA, a felesége, 30 éves
NASZTYA, leány, 24 éves
KVASNYA, lepényárusnő, nincs még 40 éves
BUBNOV, sapkakészítő, 45 éves
BÁRÓ, 33 éves
SZATYIN
SZÍNÉSZ
LUKA, vándor, 60 éves
ALJOSKA, csizmadia, 20 éves
FERDENYAKÚ
TATÁR
Néhány mezítlábas, sem nevük, sem szerepük nincs.

ELSŐ FELVONÁS

Barlangszerű pince. Súlyos kőboltozatok, füstösek, vakolatuk lehullt. A világosság a néző felől és fölülről lefelé, a jobb oldali szögletes ablakból. A jobb sarkot Pepel szobája foglalja el, melyet vékony fal választ el. Az ajtó mellett még ebben a szobában Bubnov priccse. A bal sarokban nagy, orosz kemence, a bal téglafalban ajtó a konyhába, amelyben Kvasnya, a Báró és Nasztya lakik. A kemence és az ajtó között a fal mellett széles ágy, melyet szennyes vászonfüggöny választ el a helyiség többi részétől. A falak mellett mindenütt priccsek. A bal fal mellett elöl: fatuskó, satuval és kis üllővel, s mellette egy alacsonyabb. Ezen ül az üllő előtt Klescs, s régi lakatokhoz kulcsokat próbálgat. Lábánál két nagy kulcsköteg drótgyűrűre fűzve, horpadt pléhszamovár, kalapács, reszelők. Az éjjeli szállás közepén nagy asztal, két pad, zsámoly; mindez festetlen és piszkos. Az asztalon a szamovár mellett Kvasnya tesz-vesz. A Báró fekete kenyeret rág, Nasztya a zsámolyon, az asztalra könyökölve, egy elrongyolódott könyvet olvas. A függönnyel elzárt ágyon Anna köhécsel. Bubnov a priccsen ül, egy sapkaformázót szorít a térdéhez, s régi, felfejtett nadrágokból sapkát próbál rajtuk. Mellette összetört kalapskatulya, melyből sapkaellenzőt csinál, viaszosvászon darabok, rongyok. Szatyin most ébredt fel, fekszik a priccsen és ordít. A kemencén a Színész fészkelődik és köhög, de láthatatlanul. Tavasz eleje, reggel.

BÁRÓ
Tovább!

KVASNYA
Neem, mondok. Drágám, ezzel te csak tágulj mellőlem. Én, mondok, kipróbáltam ezt... És most már száz főtt rákért sem megyek én férjhez!

BUBNOV
(Szatyinhoz) Te mit röfögsz?

(Szatyin ordít.)

KVASNYA
Márminthogy én, mondok, a szabad asszony, a magam gazdája, valakinek a passzusába írassam magam... hogy én férfi rabja legyek - nem én! Még az amerikai princé sem - ahhoz sem megyek feleségül. Eszemágába sincs!

KLESCS
Hazudsz!

KVASNYA
Micsoda?

KLESCS
Hazudsz... Férjhez fogsz menni Abramkához.

BÁRÓ
(kikapja Nasztya kezéből a könyvet, elolvassa a címét) "Végzetes szerelem"... (Hahotázik.)

NASZTYA
(kinyújtja a kezét) Add ide... Add ide! Na... Ne bomolj!

(A Báró ránéz, és a könyvvel a levegőbe csapkod.)

KVASNYA
(Klescshez) Tudod, mi vagy te? Vörös bakkecske! Ráadásul még hazudsz is. És hogy mersz ilyen orcátlanul beszélni velem?

BÁRÓ
(a könyvvel Nasztya fejére üt) Buta vagy te, Nasztya...

NASZTYA
(elveszi a könyvet) Add ide...

KLESCS
Nagy dáma vagy te... De Abramkával megesküszöl... Csak arra vársz.

KVASNYA
Hát persze! Természetesen... de mennyire! Az kéne még! Te félholtra kínoztad a feleségedet...

KLESCS
Hallgass, vén dög! Nem a te dolgod...

KVASNYA
Ahá! Az igazat nem tűröd!

BÁRÓ
Elkezdődött! Nasztya, hol vagy?

NASZTYA
(nem emeli fel a fejét) Á... Eriggy!

ANNA
(kidugja a fejét a függöny mögül) Elkezdődött a nap! Az Isten szerelméért... ne kiabáljatok... ne veszekedjetek!

KLESCS
No, már megint rázendített!

ANNA
Minden áldott nap... Legalább hagynátok békében meghalni.

BUBNOV
Lárma nem riasztja el a halált.

KVASNYA
(Annához megy) És te, anyuskám, hogy tudtál egy ilyen semmirekellővel élni?

ANNA
Hagyj... hagyj békén!

KVASNYA
Nono! te szegény szenvedő! Nagyon fáj a melled? Még nem könnyebb?

BÁRÓ
Kvasnya, ideje a piacra menni.

KVASNYA
Megyünk, mindjárt! (Annához.) Akarsz egypár meleg húsos derelyét?

ANNA
Nem kell... köszönöm. Ugyan miért egyek?

KVASNYA
Egyél csak. Meleg étel jót tesz. Berakom egy edénybe és itthagyom... Ha étvágyad lesz rá, megeszed! Gyerünk, Báró... (Klescshez.) Uhh, te tisztátalan lélek... (Kimegy a konyhába.)

ANNA
(köhög) Uramisten...

BÁRÓ
(Nasztyát kicsit tarkón üti) Hagyd abba... te bolond!

NASZTYA
(morog) Hordd el magad! Én sem zavarlak téged...

(A Báró fütyörészve kimegy Kvasnya után.)

SZATYIN
(föltápászkodik a priccsen) Ki vert meg engem tegnap?

BUBNOV
Nem mindegy az neked?

SZATYIN
Mondjuk, hogy mindegy... De miért vertek meg?

BUBNOV
Kártyáztál?

SZATYIN
Kártyáztam...

BUBNOV
Azért vertek meg...

SZATYIN
Csirkefogók...

SZÍNÉSZ
(lekandikál a kemencéről) Egyszer még agyonütnek, úgy bizony.

SZATYIN
Te meg hülye vagy.

SZÍNÉSZ
Miért?

SZATYIN
Mert kétszer nem verhetnek agyon.

SZÍNÉSZ
(kis szünet után) Nem értem... Miért... Miért nem?

KLESCS
Te meg mássz le a kemencéről, és szedd rendbe a szállást... Mit lustálkodsz?

SZÍNÉSZ
Nem a te dolgod...

KLESCS
Jöjjön csak be Vaszilisza, majd megmutatja neked, kinek a dolga...

SZÍNÉSZ
Az ördög vigye el Vasziliszát! Ma a Bárón van a sor! Báró!

BÁRÓ
(kijön a konyhából) Nekem nincs időm takarítani... Én a piacra megyek Kvasnyával...

SZÍNÉSZ
Az engem nem érdekel... Miattam akár a fegyházba is mehetsz... De söpörnöd ma neked kell... Én mások helyett nem dolgozom...

BÁRÓ
Hát vigyen el az ördög! Nasztyuska majd felsöpör... Hé, te végzetes szerelem, térj már magadhoz! (Elveszi Nasztyától a könyvet.)

NASZTYA
(feláll) Mit akarsz? Add ide! Te arcátlan! És ráadásul - báró!

BÁRÓ
(odaadja a könyvet) Nasztya! Söpörj ki helyettem, jó?

NASZTYA
(kimegy a konyhába) Hogyne... De még mennyire!

KVASNYA
(a konyhaajtóból a Báróhoz) Gyere már! Kitakarítanak nélküled is... Színész! Téged kérnek, tedd csak meg. Igazán nem törik le a derekad!

SZÍNÉSZ
De hát... mindig én... nem értem...

BÁRÓ
(a konyhából vállrúdon kosarakat hoz ki. A kosarakban rongyokkal letakart fazekak) Ma valahogy nehéz...

SZATYIN
Érdemes volt neked bárónak születned...

KVASNYA
(a Színészhez) Te pedig söpörj fel! (Kimegy a folyosóra, maga előtt bocsátva a Bárót.)

SZÍNÉSZ
(lemászik a kemencéről) Nekem árt, ha port szívok be. (Büszkén.) Az én organizmusomat megmérgezte az alkohol... (A priccsen ülve elgondolkodik.)

SZATYIN
Organizmus... organon...

ANNA
Andrej Mitrics...

KLESCS
Mit akarsz?

ANNA
Húsos derelyét hagyott itt nekem Kvasnya... Vedd és edd meg.

KLESCS
(odamegy hozzá) És te nem eszel?

ANNA
Nem kívánom... Minek egyem? Te dolgozol, neked szükséged van rá...

KLESCS
Félsz? Ne félj... Lehet, hogy még...

ANNA
Menj és egyél. Rosszul vagyok... érzem, hogy nemsokára...

KLESCS
(távozóban) Nem baj... Talán még fölkelsz... Volt már ilyen! (Kimegy a konyhába.)

SZÍNÉSZ
(hangosan, mintha hirtelen fölébredt volna) Tegnap a kórházban a doktor azt mondta nekem: az ön organizmusát, azt mondja, teljesen megmérgezte az alkohol.

SZATYIN
(mosolyogva) Organon...

SZÍNÉSZ
(makacsul) Nem organon, hanem or-ga-niz-mus.

SZATYIN
Szikamber...

SZÍNÉSZ
(legyint) Eh, butaság! Én komolyan beszélek... Igen. Ha az organizmust megmérgezte az alkohol... ez azt jelenti, hogy nekem árt, ha padlót söprök... ha port szívok be...

SZATYIN
Makrobiotika... hááá!

BUBNOV
Te mit morogsz?

SZATYIN
Szavakat... Van még egy szó: transzcendentális.

BUBNOV
Az mi?

SZATYIN
Nem tudom... elfelejtettem...

BUBNOV
Akkor minek mondod?

SZATYIN
Csak úgy... Meguntam én, komám, az összes emberi szavakat... Valamennyi szavunkat meguntam. Mindegyiket legalább ezerszer hallottam...

SZÍNÉSZ
A "Hamlet" című drámában ezt mondják: "Szó, szó, szó!..." Gyönyörű darab... Én a sírásót játszottam benne.

KLESCS
(kijön a konyhából) És a seprűvel mikor fogsz játszani?

SZÍNÉSZ
Nem a te dolgod... (A mellét veri.) Ophélia! Imádságodban említsd meg minden bűneim...

(A szín mögött, valahol messze tompa lárma, kiáltozás, rendőrfütty. Klescs munkához ül, és a reszelővel csikorgat.)

SZATYIN
Szeretem az érthetetlen, ritka szavakat... Mikor még gyerek voltam, a távírónál szolgáltam... sok könyvet olvastam.

BUBNOV
Te távírász is voltál?

SZATYIN
Voltam... (Mosolyogva) Vannak nagyon jó könyvek... És vannak nagyon érdekes szavak... Én művelt ember voltam... Tudod?

BUBNOV
Hallottam... százszor is! No és ha voltál? Hű, de nagy dolog! Én például szűcs voltam... Saját műhelyem volt... A kezem csupa sárga volt a festéktől; prémeket festettem. Olyan sárga volt a kezem, komám, a könyökömig! Már azt hittem, hogy holtomig le nem mosom... Hogy olyan sárga kézzel halok meg... És most, nézd a kezemet, egyszerűen piszkos... Bizony!

SZATYIN
No és aztán?

BUBNOV
És több semmi...

SZATYIN
És miért mondtad el ezt?

BUBNOV
Csak úgy, példának okáért... Az jön ki belőle, akárhogy bepingálod magad, minden lekopik... Minden lekopik. Bizony!

SZATYIN
Jaj... fájnak az én csontjaim.

SZÍNÉSZ
(ül, karjával átfogja a térdét) A műveltség bolondság. Fődolog a tehetség. Ismertem egy színészt, a szerepet csak szótagolva tudta olvasni, de a hősöket úgy játszotta, hogy... a színház recsegett-ropogott, és majd összedőlt a publikum lelkesedésétől.

SZATYIN
Bubnov, adj öt kopejkát.

BUBNOV
Nekem csak kettő van.

SZÍNÉSZ
Én azt mondom: tehetség kell a hősnek. S a tehetség az az ember hite önmagában, a tulajdon erejében...

SZATYIN
Adj nekem öt kopejkát, és én elhiszem, hogy te tehetség vagy, hős krokodil, titkosrendőr... Klescs, adj öt kopejkát!

KLESCS
Menj a fenébe! Sokan vagytok itt...

SZATYIN
Mit dühöngsz? Hisz nincs egy garasod se, tudom.

ANNA
Andrej Mitrics... Nehéz itt a levegő... fulladok...

KLESCS
Mit csináljak?

BUBNOV
Nyisd ki a folyosó ajtaját...

KLESCS
Hát jó. De te a priccsen ülsz, én meg a padlón... Engedj a helyedre, és nyisd ki az ajtót... Én úgyis meg vagyok hűlve...

BUBNOV
(nyugodtan) Az én kedvemért nem kell kinyitni. A te feleséged kéri...

KLESCS
(mogorván) Ezt akárki kérhette volna.

SZATYIN
Zúg a fejem... Eh! Miért ütik az emberek egymásnak a fejét?

BUBNOV
Nemcsak a fejét, ütik azok az egész testet is. (Fölkel.) Megyek fonalat venni... és a gazdáinkat még nem láttuk máma... Mintha megdöglöttek volna. (Kimegy. Anna köhög; Szatyin, feje alá téve a kezét, mozdulatlanul fekszik.)

SZÍNÉSZ
(bánatosan néz körül, Annához megy) Hogy vagy? Rosszul?

ANNA
Fülledt a levegő.

SZÍNÉSZ
Kivezesselek a folyosóra? No, állj fel. (Segít fölkelni az asszonynak, ruhadarabot dob a vállára, feltámogatja s kivezeti a folyosóra.) Így, így... Csak keményen! Magam is beteg vagyok... megmérgezett az alkohol.

KOSZTILJOV
(az ajtóban) Sétálni mentek? Ah, szép kis párocska. A birka meg a barika...

SZÍNÉSZ
Te meg húzódj félre... Nem látod, hogy betegek mennek?

KOSZTILJOV
Hát csak menjetek... (Az orra alatt valami istenes éneket dúdol, gyanakodva néz körül a szálláson, és balra hajtja a fejét, mintha Pepel szobájába hallgatóznék. Klescs élesen csörömpöl a kulcsokkal, csikorog a reszelővel, és szemével követi a gazdát.) Csikorogsz?

KLESCS
Mi az?

KOSZTILJOV
Csikorogsz, mondom. (Szünet.) Á, á... éppen hogy... mit is akartam kérdezni? (Gyorsan és halkan.) A feleségem nem volt itt?

KLESCS
Nem láttam...

KOSZTILJOV
(óvatosan Pepel szobájának ajtajához közeledik) Hogy te azért a havi két rubelért milyen sok helyet foglalsz el! Ágyad van... magad ülsz rajta... Hát ez megvan öt rubel ára hely is, bizonyisten. Ki kell vetnem rád még fél rubelt...

KLESCS
Vesd ki rám a hurkot és fojts meg... Hamarosan megdöglesz, és folyton a pénzen jár az eszed.

KOSZTILJOV
Miért fojtsalak meg? Kinek lesz haszna belőle? Az Úr legyen veled, élj a magad örömére. De én kivetek rád fél rubelt - s olajat veszek a mécsesbe, és a szentek képe előtt fog égni az én áldozatom... S az áldozatom a bűneim bocsánatára ég és teérted is, mert hiszen te a saját bűneidre nem gondolsz... Így lesz... Eh, Andrjuska, rossz ember vagy te. A feleséged kehes lett a te gonoszságodtól... Senki sem szeret téged, és senki sem tisztel... A munkád is csikorgó, mindenkit zavar...