Lucy Ryder

Túl jó vagy nekem

Emily Forbes

Ments meg engem!

Marion Lennox

Bőrnadrágos doktornő

Krokodil-völgy

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any formWithout limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Bev Riley, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2025
Eredeti címe: Tempted by the Heart Surgeon (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

© Emily Forbes, 2021 – Vinton Kiadó Kft., 2025

Eredeti címe: Rescuing the Paramedic’s Heart (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

© Marion Lennox, 2007 – Vinton Kiadó Kft., 2025

Eredeti címe: Their Lost-and-Found Family (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Kiss Gábor

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2011)

Nyomtatásban megjelent: a Szívhang különszám 86. számában, 2025

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-980-8

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2025

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Lucy Ryder

Túl jó vagy nekem

1. FEJEZET

Samantha Jefferies idegesen körülnézett, mielőtt besurrant a szálloda bárjába. Megkönnyebbülésére a hely meglehetősen zsúfolt és sötét volt, így talán a rámenős vőfély nem találja meg. Rövid szusszanásra volt szüksége ezen a borzalmas esküvőn, ahol ő volt az egyik a tizenegy koszorúslány közül.

Tizenegy! Ki a fenének van szüksége tizenegy koszorúslányra?

Másrészt az unokatestvére, Stacey legalább kézben tartja az életét, míg Samé a lefolyóba került. De miért ne tehetne úgy néhány óráig, mintha valaki más lenne? Mintha nem látott volna semmit, és a saját esküvője nem ment volna fuccsba emiatt. Vagy legalábbis nem fog, mihelyt mindenről beszámol a nagyanyjának.

Grimaszolt a gondolatra. Nem túl rózsás kilátások. Végre Lilian Gilford megbékélt Sam egyik pasijával, és akkor… A nagyanyja biztosan ki fog borulni.

Ahogy Sam leült a pulthoz, a lehető legtávolabb az ajtótól, visszagondolt a két nappal ezelőtti esetre, amikor belépett vőlegénye nagy, ízlésesen berendezett irodájába, és rajtakapta Lawrence-t asszisztensével. Egy férfival!

És mintha ez nem lett volna elég rémes, most ráadásul viselnie kell ezt a váll nélküli, eperrózsaszín ruhát. Igen, eperrózsaszín! A szűk míder többet mutatott gömbölyded idomaiból, mint szerette volna, és túl sok férfi figyelmét vonzotta magára. Ráadásul a széles tüllszoknyában úgy nézett ki, mint egy San Diegó-i állatkertből megszökött flamingó.

Samantha Jefferies mégiscsak Lilian Gilford, a Gilford Pharmaceuticals vezérigazgatójának és a bostoni előkelő társaság magas rangú tagjának az unokája. És normális esetben soha nem visel olyasmit, amiben úgy néz ki, mintha egy varieté revüben lépne fel.

Felült egy bárszékre, magas sarkú szandáljával a kezében, és megigazította a szoknyáját. Nem túl fiatal, frissen szingli nőként egy kis férfi figyelem nem árthat, de talán nem a nagyon új, nagyon botrányos rózsaszín tangabugyijával kellene elérnie.

Bár amikor megvásárolta, elhatározta, hogy mostantól mindent kipróbál, amit az élet kínál, mielőtt kénytelen lesz a magas sarkúakat kényelmes papucsokra cserélni.

A pultos megjelent előtte, és szórakozottan vizsgálgatta. Ha nem nézne ki tizenkét év körülinek, talán flörtölne vele, hogy kipróbálja újdonsült szabadságát.

– Eltévedtél a bálba menet, hercegnő?

– Elég idős ahhoz, hogy alkoholt szolgáljon fel? – kontrázott kedves mosollyal Sam, bár legszívesebben ráförmedt volna a fickóra.

A srác lemondóan felsóhajtott. Úgy látszik, nem ez az első alkalom, hogy valaki megjegyzést tett fiatalos külsejére.

– Mit szabad?

– Valami rövidet.

Ha lúd, legyen kövér! Még soha nem tette be a lábát egyetlen bárba se. Lilian Gilford unokájaként és III. Lawrence Winthrop menyasszonyaként sherrynél erősebbet nem ivott. Mert ez nem illik egy hölgyhöz.

Nos, ez mostantól megváltozik!

– Tudja az anyukája, hogy alkoholt rendel? – cukkolta a pultos.

– Ide az itallappal! – mondta Sam. – És nyomban! Különben a borravalóját veszélyezteti.

A pultos nevetve tolta felé az itallapot.

– Igenis, hercegnőm. Mit szeretne?

– Majd a legfelső sorban kezdem, aztán lefelé haladok.

Dr. Adam Knight azonnal felfigyelt a nőre, amint belépett a San Franciscó-i előkelő szálloda bárjába. Valószínűleg azért, mert annyira nem illett a hokisokkal és a zajos szombat esti mulatozókkal teli bárba.

De valószínűleg különben is észrevette volna. Rendkívül nőies volt – gesztenyebarna hajától kezdve, amelyet feltűzve és virágokkal díszítve viselt, karcsú alakján át egészen a végtelenül hosszú lábáig. És nem viselt cipőt. Az egyik ujján egy pár magas sarkú rózsaszín szandál kalimpált.

Adam barátja és kollégája, Wes Kirkland vigyorogva mutatott a rózsaszínű látomásra.

– Tíz dollárba fogadok, hogy a „villából” jött.

Kolléganője, Janice elszakadt a mobiltelefonjától.

– A villából? – kérdezte zavartan. – Miről beszélsz egyáltalán? – Összeszűkítette a szemét, ahogy tekintete az érdeklődés tárgyára esett. – Ó, a Playboy-villára gondolsz! Ti férfiak! Ha engem kérdezel, inkább egy jelmezbálból csöppent ide.

Wes nevetett.

– És minek öltözött? Flamingónak?

Adam figyelte, ahogy az ismeretlen nő vált néhány szót a pultossal. Nem sokkal később egy sor kis pohárka állt előtte. Távolról nem tudta beazonosítani az italokat, de a második pohár után a nő a lábát egy szabad bárszékre tette, a harmadik után pedig hokisok vették körül, akik szintén felest rendeltek, és együtt ittak vele.

Látta, ahogy „Bazsarózsa” nevetve megrázza a fejét, és belekapaszkodik a pultba, hogy ne essen le a székről, amikor az egyik srác átkarolta a derekát, hogy magához húzza. Egy másik férfi közbelépett, és egy pillanatra úgy tűnt, hogy verekedés tör ki.

A lány mondott valamit, ami látszólag megnyugtatta a két férfit, majd megpaskolta erős karjukat, és lecsúszott a székről, hogy csatlakozzon néhány nőhöz a táncparketten. Az első fickó követte, hogy visszahozza, de a lány nevetve kitért előle, és megpróbált elbújni a táncosok között.

Ez nem fog működni, gondolta Adam mosolyogva. Abban a rózsaszín ruhában nem.

– Fogadok, most rögtön rávehetném, hogy táncoljon velem – jelentette ki Wes. – Csak annyit kell mondanom, hogy orvos vagyok. Ezt szeretik a lányok.

Janice megvetően felhorkant.

– Szerintem inkább a hokisokat szeretik. – Néhány nőre mutatott, akik a férfiak körül csoportosultak a pultnál.

Adam csak fél füllel hallgatta a kollégái beszélgetését. Figyelte, ahogy a magas hokis követi a szép ismeretlent a táncparkettre, és átkarolja a derekát. A lány megrázta a fejét, amikor a férfi mondott neki valamit. A hokis hirtelen megpörgette „Bazsarózsát”, majd drámai mozdulattal átdobta az egyik karján.

A lány torokhangon nevetve próbálta eltolni a férfi arcát a dekoltázsától. Amikor a pillantása találkozott Adam tekintetével, és világ egy pillanatra megállni látszott. De aztán a hokis magához húzta, és tapogatni kezdte.

Mielőtt Adam közbeléphetett volna, a lány ellökte magától a fickót, majd hátratántorodott, elvesztette az egyensúlyát, és… pont Adam ölében landolt.

Adam ösztönösen átkarolta.

– Megvagy – mormolta.

Samnek éppen hogy sikerült megszabadulnia a goromba hokistól, és máris egy vendég ölében találta magát. A lélegzete elakadt, amikor egy izmos kart érzett a dereka körül, és egy még izmosabb, csodálatosan meleg mellkashoz simult. Egy röpke pillanatig kiélvezte az érzést, mielőtt újra felegyenesedett, és a könyökével véletlenül orrba vágta az idegent, aki élesen beszívta a levegőt.

Sam annyira megijedt, hogy elfelejtett bocsánatot kérni. Ó, istenem! Először a rámenős vőfély, aztán az az idegesítő hokis, most meg ez!

Óvatosan a férfi felé fordult. Egek, közelről még jobban nézett ki, mint távolról! Magas homlok, éles arccsont, markáns áll és rézszínű bőr. Az arca életerőt sugárzott, és egész megjelenése indián őslakos származására utalt.

Mintha hipnotizálták volna, a lány leeresztette a tekintetét a férfi ajkára.

– Bocsánat – motyogta lélegzet-visszafojtva.

Képtelen volt elszakítani a tekintetét a férfi szájáról, és csak remélni tudta, hogy az illető csupán sokkos állapotának tudja be a dolgot.

Aztán a tekintete megállapodott a férfi dús haján, amely majdnem a válláig ért.

Az idegen elmosolyodott. Fehér fogai megvillantak a félhomályban.

– Nem történt semmi – mondta mély hangon, amitől a lány gerincén kéjes borzongás futott végig.

Amikor a férfi nagy, meleg kezét a csípőjére tette, a szíve kihagyott egy ütemet, és a lába annyira remegett, hogy örült, hogy ül.

Messze ő a legdögösebb pasi, akivel valaha találkozott! Sam mostanra már szinte örült a kínos incidensnek. Ha már szingli, ennél jobb alkalmat nem is találhatott volna, hogy kipróbálja nem létező flörtölési képességeit.

Lenyűgözve nézte a férfi markáns állát, egyenes orrát és szemét, amelynek színe a nagyapja kedvenc whiskyjére emlékeztette.

– Bo… bocsánat – motyogta. – Én…

– Hé! – Egy férfihang zökkentette ki a lányt kábult állapotából. – Vegye le a mancsát a barátnőmről!

A hang a hokisé volt, és megragadta Sam vállát, hogy elhúzza. Sam lerázta magáról a kezét, és átkarolta a szexi idegen nyakát.

– Ments meg! – suttogta, majd olyasmit tett, amit még soha: a férfi dús hajába fúrta az ujjait, és megcsókolta.

A két – vagy három? – rövidital és a két pohár pezsgő nélkül soha nem tett volna ilyet. Meg persze kellett hozzá a negyvennyolc órával ezelőtti sokk, amikor rádöbbent, hogy jóképű vőlegénye miért ragaszkodott ahhoz, hogy a nászéjszakájukig várjanak a szexszel. A férfit határozottan érdekelte a szex – csak nem vele. Ehelyett az asszisztensével, Ronnie-val folytatott viszonyt.

Ha nem kapta volna rajta a két férfit Lawrence íróasztalán, valószínűleg most nem ülne egy szexi idegen ölében. De elvégre újra szingli. Különben is, holnap visszarepül Bostonba, és soha többé nem találkozik ezekkel az emberekkel.

De ahogy belenézett az idegen whiskyszínű szemébe, valami újra életre kelt benne – valami, amiről azt hitte, hogy már régen halott. Egy furcsa pillanatra úgy érezte, mintha ismerné a férfit, a szívverése felgyorsult, ami éppoly félelmetes volt, mint amilyen izgalmas.

Amikor a férfi felemelte a kezét, Sam attól félt, hogy eltolja magától. De ehelyett az egyik kezét a tarkójára, a másikat a csípőjére csúsztatta, még közelebb húzta magához, és viszonozta a csókot. Amikor a nyelvük táncra kelt, Sam úgy érezte, hogy mindjárt elveszti az eszét.

Ez csak egy csók, mondta magának kábultan. Egy nagyszerű csók, de a gondolat, hogy egy olyan férfit csókol, akit nem is ismer, abszurd volt. Szerelem első látásra – ilyen nem létezik.

Mintha csak ködön keresztül hallotta volna, hogy a férfi elküldi a hokist, annyira megrészegítette az ajka és a nyelve. Ilyesmit eddig csak álmában tapasztalt. Mintha csaknem huszonnyolc évnyi jeges hideg után hirtelen felfedezte volna a tüzet. Végre tudta, miről beszél mindenki!

Az idegen szája puhább voltak, mint várta volna. Melegebb. Boldog sóhaj hagyta el a lány ajkát. A férfi íze egyszerűen csodálatos volt.

Annyira izgató, hogy szó szerint lángra lobbantotta a vérét. Még a legvadabb fantáziájában sem csókolták így – mintha ez a férfi itt helyben el akarná csábítani őt.

És még csak nem is bánná.

Megdöbbenve emelte fel a fejét a felismerésre.

– Én… ööö… sajnálom… – dadogta.

Hogy a fenébe jutott el odáig, hogy megcsókoljon egy férfit, akivel alig néhány perce találkozott? Ráadásul nyilvános helyen?

Az idegen félig lehunyt szemhéja alól viszonozta a tekintetét.

– Én nem.

Mély, rekedtes hangja hallatán a lány ismét megremegett a gyönyörtől, és érezte, ahogy a forróság a hasáról az arcára terjed.

Amikor a szeme sarkából mozgást látott, megdöbbenve konstatálta, hogy Jared, a rámenős vőfély tart feléje.

– Amanda – mondta szemrehányóan. – Mit művelsz itt? Már mindenütt kerestelek!

A lány éppen azon volt, hogy századszorra is rámutasson, a neve Samantha, és nem Amanda. De a vágy, hogy letörölje azt az önelégült vigyort a férfi képéről, erősebb volt. Le akarta vetkőzni azt a kifinomult imázst, amit már kiskorától rákényszerítettek, és normális nőként viselkedni. Normális nőként, akinek igényei meg érzelmei vannak – fényévekre attól a hűvös, kontrollált és elegáns jelenségtől, akinek a nagyanyja látni akarta.

Ó, igen, gondolta. A pokolba a visszafogott viselkedéssel! Egyszer s mindenkorra maga mögött hagyta, amikor Bostonban hátat fordított a vőlegényének és a szeretőjének.

Jaredről tudomást sem véve, megérintette az idegen markáns állát, elmosolyodott, és ismét megcsókolta. Majd vonakodva elhúzódott, hogy még egyszer utoljára az arcába nézzen, és emlékezetébe vésse izgalomtól fátyolos szemének látványát.

– Hív a kötelesség – motyogta, és sajnálkozva végigsimított az alsó ajkán, mielőtt remegő lábakkal felállt.

Minden elmosódott a szeme előtt.

Oké, nincs több rövidital.

És semmi csókolózás De a fenébe is, többet akar!

– Biztos, hogy nem szeretnél maradni? – kérdezte az idegen.

Nagy volt a kísértés.

– Amanda – mondta Jared szigorúan, pontosan ugyanazon a hangon, amit a nagyanyja is mindig használt, amikor Sam nem felelt meg Gilfordék magas elvárásainak.

Nem csoda, pontosan az a típus volt, akiért Lilian Gilford odavolt: jó családból származott, lenyűgöző pedigrével, pénze, mint a pelyva… és halálosan unalmas.

Sam sajnálkozva rázta meg a fejét.

– Nem… nem lehet.

– Kár – mormolta a férfi, és búcsúzóul melegen, vigasztalóan megszorította a lány kezét.

2. FEJEZET

Kulcskártyájával a kezében Adam az előcsarnok végén lévő liftekhez ment. Miután a „Bazsarózsa” – vagy Amanda, ahogy az a nyársat nyelt fickó nevezte – elment, az este gyakorlatilag véget ért számára.

Talán túlzás lenne azt állítani, hogy fájdalmas veszteségként élte meg a lány eltűnését, de úgy érezte, mintha valami nagyon fontos dologról maradt volna le.

A nagyanyja valószínűleg úgy írta volna le azt, ami imént a bárban történt, hogy két lélek felismerte egymást, de ez túl giccses megfogalmazás volt neki. A hormonjai valószínűleg épp most ébredtek fel hosszú téli álmukból, és igényt támasztottak a rózsaszín ruhás nőre. De lassan túl öreg az egyéjszakás kalandokhoz.

A felvonókhoz ért, és az éppen záródó ajtók közé csúsztatta a kezét. Amikor meglátta a sok rózsaszín tüllt és a riadt kék szempárt, a bocsánatkérés elhalt az ajkán. Hagyta, hogy a tekintete Amanda kócos, gesztenyebarna hajáról karcsú lábára vándoroljon. Időközben a lány felvette a rózsaszín, magas sarkú szandál, amely még hosszabbnak mutatta a lábát. A lift éles fényében is jól nézett ki. Különösen akkor, amikor elpirult – mint most.

Zavara szöges ellentétben állt a két órával ezelőtti csábító viselkedésével. Adam ezt még lenyűgözőbbnek találta, mint bazsarózsaszín ruháját és hosszú lábát.

Hirtelen rádöbbent, hogy még mindig nyitva tartja a liftajtót, és hogy Amanda várandós utastársa nagy érdeklődéssel nézi őt.

– Jó estét! – motyogta, belépett a liftbe, és megnyomta az emeletének a számát.

Amikor az ajtó becsukódott, a falnak támaszkodott, és újra a nőre pillantott, aki úgy nézett rá, mintha két órája nem csókolta volna vadul és szenvedélyesen.

– Ööö… helló – mondta a lány, és még jobban elpirult.

A hangja ugyanolyan mélynek és fátyolosnak hangzott, mint amilyenre emlékezett, ami Adamet teljesen beindította.

– Látom, megszökött a börtönőrétől.

A lány egy pillanatra kissé zavartnak tűnt.

– A börtönőrömtől…? Ó, úgy érti, Jaredtől? – Elhúzta a száját. – Nem vagyunk egy pár, ha erre gondol – tette hozzá, miközben az előrehaladott terhes, szintén élénk rózsaszín tüllbe és organzába öltözött fiatal nő megvetően felhorkant.

– Nem, egyetlen épeszű nő sem lenne együtt Jareddel – mondta a leendő anyuka, miközben óriási hasát dörzsölgette. – Mindenki tudja, milyen unalmasak a könyvelők.

– Daphne – sziszegte Amanda, és grimaszolt.

Adam mosolya elmélyült.

– Mi az? – kérdezte a másik nő.

Amanda zavartan nézett rá.

– Talán ő is könyvelő – suttogta.

Mielőtt Adam megnyugtathatta volna a két nőt, hogy nem, Daphne megrázta a fejét.

– Kizárt dolog! Nézz csak rá! Úgy néz ki, mint egy könyvelő?

– Hogy lehet ezt megítélni? Ó! – kiáltott fel a lány ijedten, mert a lift hirtelen megállt, és a két nőnek erősen kellett kapaszkodnia, hogy el ne essenek.

A lámpa még egyszer utoljára felvillant, mielőtt teljesen kialudt volna, Adam látta, hogy Daphne rémülten a hasára teszi a kezét.

– Jaj!

Rossz előérzete támadt.

– Ne ess pánikba, Daph! – hallotta Amanda ideges hangját. – Biztos vagyok benne, hogy egy perc múlva újra elindul, és akkor befekhetsz a fürdőkádba, amíg én felhívom Stant, és…

Daphne hangosan felnyögött.

– Nem a lifttel van gond – szakította félbe a barátnőjét. – Azt hiszem, elfolyt a magzatvizem.

A vészvilágítás fényében Adam látta, hogy Amanda rémülten bámul a nőre.

– De… de az nem lehet! – Megragadta Daphne karját. – Még nincs itt az ideje! – Remegő lélegzetet vett. – Különben is, Stan sincs itt. Stan nélkül nem hozhatod világra a gyerekedet!

– Hát… – Daphne fojtott nevetéssel fogta meg a hasát. – Attól tartok, hogy ennek a babának nem áll szándékában Stanre várni. Te jó ég! – nyögte, amikor jött a következő összehúzódás. Megragadta Amanda bal karját. – Remélem, tudsz segíteni a szülésnél.

Amanda fehér lett, mint a fal. Nyilvánvalóan kétségbeesetten küzdött az önuralmáért.

– Fogalmam sincs a babákról, Daphne, arról nem is beszélve, hogyan kell világra segíteni őket!

Adam előhúzta a mobiltelefonját a farzsebéből, és Amandának dobta.

– Én viszont tudom. – A karórájára pillantott. Amikor újra felnézett, a nők úgy bámultak rá, mintha valami obszcén dolgot mondott volna. – Orvos vagyok – tette hozzá a férfi, miközben gondolatban kiszámolta, mennyi idő telt el a két összehúzódás között.

Amanda megkönnyebbülése nyilvánvaló volt.

– Maga orvos? Talán nőgyógyász?

Adam nem felelt. Nem kell tudniuk, hogy szívsebész.

– Tárcsázza a 911-et! – parancsolta, és segített Daphne-nek négykézlábra ereszkedni, majd megmasszírozta a hátát. – Így már jobb – mondta, és visszafordította a tekintetét Amandára, aki olyan merev volt a pániktól, mint egy szarvas a reflektorok fényében. – Írja le a helyzetet, és mondja meg, hogy szükségünk van mentőre és tűzoltóságra!

– Tűzoltóság?! – kérdezte a két nő elborzadva.

– Úgy érti, hogy ég a lift? Kizárt dolog, hogy egy égő liftben szüljek!

– Nem – válaszolta Amanda, miközben kék szemével könyörögve nézett Adamra, és remegő ujjakkal bepötyögte a három számjegyet. – Szerintem arra az esetre, ha nem tudnák időben beindítani a liftet, és be kellene törni a kabinba, hogy kiszabadítsanak minket.

Adam bólintott.

– Így van – erősítette meg.

Daphne ismét hangosan felnyögött.

– Rendben. De ezt nem tudnák most rögtön megtenni?

– Hamarosan – ígérte Adam. – De egyelőre koncentráljon a légzésre. Még ne nyomjon, jó? Csak lélegezzen tovább!

Miután Amanda közölte a segélyhívóval részleteket, bontotta a vonalat.

– Remélem, tudja, hogy mit csi… csinál – mondta remegve Adamnek. – Mert nekem fogalmam sincs…

Adam megfogta a lány bal kezét, és Daphne derekára tette.

– Így – mondta mosolyogva. – Masszírozni fogja Daphne hátát, rendben? Ne aggódjon, ő és a baba tudják, mit kell csinálni!

– Tényleg? – kérdezte Daphne zihálva. – Utálom ezt mondani, szépfiú, de ez az első szülésem. Fogalmam sincs, mire számíthatok.

Amanda nyelt egyet, és idegesen végigsimított a nyelve hegyével az ajkán.

– Azt hittem, hogy jártál terhesgondozásra.

– Én is – nyögte Daphne. – De nem készítettek fel minket arra, hogy liftben szüljünk. – Nyögdécselve összeszorította a szemét.

Sam tehetetlenül emelte tekintetét az orvosra. Adam, emlékeztette magát. Adamnek hívják, és gondoskodni fog Daphne-ről. Ráadásul átkozottul vonzó, amikor koncentrál.

– Jól vagy, Daphne?

A szíve hevesen vert, és érezte, hogy hatalmába keríti a pánik. Ó, istenem, remélhetőleg hamarosan itt lesz a mentő!

– Nem – zihált a másik nő, miközben az ujjai Sam karját szorították. – Mindjárt egy görögdinnyét kell átpréselnem a vaginámon. Hogy lennék jól?

Sam összerezzent – nemcsak a fájdalmas szorítás miatt, hanem azért is, mert Daphne épp most használta a V betűs szót egy férfi jelenlétében.

– Nem lesz semmi baj – mondta Adam félig vigasztalóan, félig mulatva, de a mosolya elhalványult, amikor két dühös nő meredt rá.

Daphne undorodva végigmérte.

– Ez mind a maga hibája – sziszegte összeszorított fogakkal.

– Az enyém? – kérdezte Adam zavartan.

– Elvégre maga is férfi, nem? – A nő vádlóan mutatott rá. – Ha maga és… a fajtája nem nézne mindig így… így ránk, nőkre, akkor ilyesmi nem történne meg! És ahogy maga néz, azzal száz lépésről is teherbe ejthet egy gyanútlan lányt – folytatta zihálva. – Csak vigyázz vele! – mondta Amandának. – Veszélyes pasi! Egy pillantás, és már meztelenül ülsz az ölében!

Sam a döbbenettől zihálva összeszorította a térdét. Vajon Daphne tudja, mi történt a bárban néhány órával ezelőtt? Adam mintha sejtette volna, mire gondol, vigyorogva nézett rá.

Amikor Sam azt hitte, ennél rosszabb már nem lehet, hirtelen meghallotta, hogy a férfi azt mondja:

– Levenné a barátnője bugyiját, hogy megnézhessem, mennyire tágult ki?

A lány döbbenten pislogott rá.

– Ezt nem mondhatja komolyan! Kizárt dolog, hogy bárkinek is levegyem az alsóneműjét. Főleg nem olyasvalakinek, akivel csak két napja találkoztam!

– Hé! – tiltakozott Daphne. – Együtt csináltuk végig ezt az esküvőt. Az ilyesmi közel hozza egymáshoz az embereket.

Adam tekintete nem hagyott kétséget afelől, hogy mire gondol. Hogy Sam nem reagált volna ilyen elutasítóan, ha arra kéri, vegye le a saját bugyiját.

Oké, talán nem is téved olyan nagyot…

– Ne legyél már ilyen idegesítő! – fakadt ki Daphne. – Ez a fickó nem téged akar megnézni ott lent, amikor a felismerhetetlenségig kitágultál. Én magam is levenném a bugyimat, de… Ó, a fenébe! – Rémülten Adamre meredt, és zihálva a földre kuporodott. – Mondja, hogy ez nem a következő összehúzódás, mert kizárt, hogy itt szüljek!

– Oké, nem mondok semmit. De nagyon hasznos lenne, ha láthatnám, hol tart.

Adam éles pillantást vetett Samre.

A lány rövid habozás után lemondóan felsóhajtott. Már majdnem huszonnyolc éves. Gyakorlatilag harminc. Túl öreg ahhoz, hogy ilyenkor zavarba jöjjön, vagy pánikrohamot kapjon.

Daphne koszorúslányruhája alá nyúlt, és a bugyijának derékrésze után tapogatózott. Daphne láthatóan élvezve Sam zavarát, kuncogva próbált segíteni. Sam hősiesen és kitartóan küzdött, amíg a csipkés rész bele nem akadt Daphne egyik magas sarkú cipőjébe.

Te jó ég! Elvörösödve kiszabadította bugyit, majd a vihogó Daphne kezébe nyomta.

– Jól van – mondta Adam.

A férfi szétterpesztette Daphne lábát, és előrehajolt, hogy megnézze, hol tart a baba.

– Mondja, hogy tévedett, és nem fogok itt… ó! – nyögte a fiatalasszony, amikor jött a következő összehúzódás.

– Sajnos igen, Daph – mondta Adam nyugodtan, és összeszűkült szemmel nézett Samre. – A baba feje már látszik. Ne nyomjon, amíg nem utasítom, oké?

– Már mondtam, hogy nem fogok itt szülni! Különben is, semmit sem akarok jobban, mint nyomni… kivéve talán Stant megfojtani. – Daphne megragadta Sam kezét, és megszorította, amikor jött a következő összehúzódás. – És amint kikerülök innen – nyögte –, megmondom neki, hogy a jövőben elfelejtheti a szexet. Soha… soha többé!

– Rendben, Daphne – mondta Adam. Teljesen koncentráltnak tűnt. – Jön a fej. Most nyomjon!

Daphne arca olyan vörös lett az erőlködéstől, hogy Sam attól félt, hogy szétpattan egy ér. Szörnyű hangot adott ki, mintha belülről tépnék szét. Sam szíve összeszorult az együttérzéstől.

Idegesen nézett Adamra, de ő nyugodt volt. Mi van, ha valami baj történik? – gondolta Sam hirtelen. Mi van, ha a baba beszorul, és nem tudják kiszedni? A szíve szaporán kezdett verni, és alig kapott levegőt. Az ujjai elzsibbadtak, és zúgó hangot hallott a fejében. Mi van, ha Daphne – vagy a baba – meghal…?

– Amanda! – ért el hozzá egy mély férfihang a ködön, elnyomva mindent, kivéve az emlékeket, amelyek még mindig rémálmokat okoztak neki. Az emlékeket, amelyek még mindig megbénították majdnem húsz év elteltével is…

– Hé! – mondta halkan Adam.

Sam pislogott, amikor rájött, hogy a férfi hozzá beszél.

– Igen?

Adam megvárta, amíg a lány egyenesen ránéz.

– Jól van?

Sam megnyalta kiszáradt ajkát.

– Jól vagyok – mondta komor elszántsággal. Össze kell szednie magát. Elvégre nem neki születik most gyereke. – Csak még soha nem… soha nem voltam még… szülésnél jelen.

Adam egy pillanatnyi habozás után bólintott.

– Minden rendben lesz – biztosította a lányt, és felállt, hogy levegye a zakóját. – A nők évezredek óta szülnek babákat.

A zakó majdnem az arcában landolt, amikor a férfi odadobta neki. Már éppen meg akarta kérdezni, hogy mi a fenét képzel, amikor Adam egyik kezével hátranyúlt a lapockái közé, és az inget a fején át lehúzta tipikusan férfi módra. A lány döbbenten – és csodálattal eltelve – bámult rá.

– A fenébe! – kapkodta a levegőt Daphne a sima bőr alatt kidomborodó izmok láttán. – Gyűlölném, ha nem lenne ily4n szép látvány.

Sam észrevette, hogy a férfi elpirul. Meglepetten pislogott.

– Nyomjon még, Daph! – utasította Adam a kismamát, majd odadobta Samnek a pólóját. – Tessék, fogja meg! Megkérném, hogy áldozza fel a ruháját arra, ami most következik, de valahogy az az érzésem, hogy nem sok mindent visel alatta.

Sam elkapta az inget, és még egyszer szemügyre vette az izmos felsőtestet és a rézarany kockahasat – tökéletes figyelemelterelés a közelgő pánikrohamról. De ebben a pillanatban a férfi hirtelen elkomorult, és megparancsolta Daphne-nek, hogy hagyja abba a nyomást.

– Hagyjam abba? – Daphne zihálva felemelte a fejét. – Megőrült? Most nem tudok leállni!

– Itt a köldökzsinór – motyogta Adam, miközben Daphne lábai között csinált valamit. – A baba nyaka köré tekeredett. – Felemelte a fejét, miközben a két nő döbbenten kapkodta a levegőt. – Nem lesz semmi baj – mondta megnyugtatóan, majd folytatta, amit elkezdett. – Most ne nyomjon… – Halk káromkodást eresztett meg, amitől Sam gerincén végigfutott a hideg. – Megvan – mondta végül bátorítóan. – Sikerült. Már csak két nyomás, Daph, és a karjában lesz a baba!

Amikor meghallották a lift előtt a hangzavart és a pánikoló „Daphne, jövök, bébi!” kiáltást, már vége volt. Daphne Samnek dőlve, megbabonázva nézte a karjában tartott csodát.

Tizenöt perccel később a lift megérkezett az előcsarnokba, és a mentősök berohantak, hogy gondoskodjanak az újdonsült anyáról meg a babáról.

Sam még mindig olyan sokkos állapotban volt, hogy csak Adam segítségével sikerült felállnia és kijutnia a liftből. Végignézte, ahogy a mentősök Daphne-et egy hordágyra teszik, miközben Stan olyan nyilvánvaló örömmel és büszkeséggel ölelte át a feleségét meg a fiát, hogy Sam szemében könnyek szöktek. Milyen szerencse, hogy Adam történetesen ott volt, és megakadályozta, hogy Daphne babája megfojtsa magát a köldökzsinórral!

És micsoda szerencse, hogy ő nem bukott el teljesen, gondolta. De a kezdeti pánik után sikerült valamelyest lehiggadnia, és segíteni. Ez önmagában is hatalmas előrelépés, de…

– Várjanak! – kérte Daphne a mentősöket, kizökkentve Samet a gondolataiból. – Csak egyvalami jut eszembe, amivel köszönetet mondhatok. Remélem, nem bánjátok?

Sam zavartan pislogott.

– Hogy érted?

– A fiunkat rólatok akarom elnevezni – Samuel Adam Prescott.

Sam csodálkozva nézett Daphne-re.

– De én… én… nem csináltam semmit!

– Dehogynem! – mondta Daph rekedten az érzelmektől. – Többet segítettél, mint gondolnád.

Sam kipislogta a szeméből a feltörő könnyeket.

– Szí… szívesen tettem – mondta reszelős hangon.

Adam is megszólalt:

– Megtiszteltetés volt számomra, Daph, de Amandának teljesen igaza van, lényegében semmit sem csináltunk. De maga szép munkát végzett.

– Úgy viselkedtem odabent, mint egy őrült – ellenkezett Daphne, és megrázta a fejét. – De tévedtem.

Sam idegesen végigfuttatta a nyelve hegyét száraz ajkán.

– Té… tévedtél?

Rájött, hogy most valószínűleg olyan benyomást kelt, mint egy papagáj, de az adrenalin, a megkönnyebbülés és a mögötte álló férfi miatt egyszerűen nem tudott tisztán gondolkozni.

Daphne rámosolygott Adamra.

– Ti, férfiak jó, hogy úgy tudtok nézni a nőkre – mondta – Még száz lépésről is – tette hozzá mosolyogva, mielőtt a mentősök kitolták volna őket a szálloda halljából.

Sam elpirult, amikor meghallotta Adam nevetését. A férfi olyan közel állt hozzá, hogy a lány érezte a leheletét a fülén. Elöntötte a forróság.

Mi a fene bajom van? – gondolta elborzadva. Sürgősen el kellett tűnnie innen, mielőtt még valami őrült dolgot tesz!

3. FEJEZET

Adam észrevette, hogy Amanda felszínesen lélegzik, az arca pipacspiros.

– Jól van? – kérdezte.

A lány összerezzent, mintha áramütést érte volna.

– Ööö… hogyan?

– Vörös az arca, és idegesnek tűnik.

Sam az egyik kezével legyezte magát.

– Olyan rettenetesen meleg van itt – állította, bár a feje fölötti légkondicionálóból érkező hűvös levegőtől libabőrös lett. – Azt hiszem, szívinfarktusom van.

– Nincs szívinfarktusa – mondta vigyorogva Adam.

Sam levegő után kapkodva a szívére szorította a kezét.

– Biztos benne? Mert én úgy érzem.

– Inkább úgy tűnik, hogy pánikrohama van.

A lány vonakodva viszonozta a férfi tekintetét.

– Ne butáskodjon! Nincs pánikrohamom.

– Oké, akkor a hevesen verő ér a nyakán valószínűleg a szexuális izgalom jele. – Sam azonnal a nyakához kapott. – És a keze azért remeg, mert meg akar érinteni, és azért lélegzik olyan felszínesen, mert csókra vágyik.

A lány döbbenten meredt a férfira.

– Mi? Szó sincs róla!

Hátrált egy lépést, és kétségbeesetten körülnézett, mintha menekülési útvonalat keresne.

Adam a vállára tette a kezét.

– Akkor árulja el, mitől fél annyira, hogy a legszívesebben megszökne – mondta megnyugtató hangon. – Amit egyébként ne tegyen! – tette hozzá, amikor a lány ismét a kijárat felé pillantott. – Legalábbis ebben a ruhában ne.

Sam riadtan nézett rá, de néhány másodperc múlva lemondóan megvonta a vállát, és elfordította az arcát.

Adam azon tűnődött, mi ütött belé. Ahogy a lányra nézett, érezte, hogy valami megmozdul a mellkasában. Ismét eluralkodott rajta az a furcsa érzés, mintha már régóta ismerné.

– Hé… – Gyengéden Sam vállára tette a kezét. – Nincs semmi baj.

– Mondja maga – felelte a lány, és könnyein át elmosolyodott. – Elvégre nem maga az, aki úgy néz ki, mint egy neurotikus flamingó.

– Flamingó, az lehet, de nagyon aranyos – válaszolta Adam mosolyogva. Megkönnyebbülésére a lány gyönyörű kék szeméből eltűnt a pánik.

– Különben is, mindenkinek megvannak a maga neurózisai.

Sam mély levegőt vett, majd sóhajtva kifújta.

– Magának biztosan nincsenek – mondta. – Maga nem bénul le a félelemtől a nehéz pillanatokban.

Adam figyelmesen nézett a lányra. Mi történhetett vele, hogy hajlamos a pánikrohamra?

– Lehetséges – ismerte el. – De nekem is megvannak a démonjaim.

Sam felkapta a fejét.

– De nem hagyja, hogy elbizonytalanítsák – mondta egy csipetnyi önmegvetéssel a hangjában.

– Ne legyen olyan szigorú önmagához! Nekem egyszerűen rutinom van az orvosi vészhelyzetekben.

Amikor azonban az érzelmekről volt szó… azoktól rendszeresen pánikba esik. Különösen a rózsaszínbe öltözött nők kapcsán.

Az ilyen érzelmek veszélyesek, és mindenáron el kell kerülni őket.

– Orvoscsaládból származom – mondta Sam olyan hangon, mintha a legsötétebb titkát vallaná be. – Nem lenne szabad kiborulnom, csak mert valakinél megindul a szülés.

– Hé, még én is bepánikoltam, amikor Daphne vajúdni kezdett – vallotta be Adam. – Szívsebész vagyok, nem nőgyógyász. Infarktushoz én vagyok a megfelelő ember, de szüléshez? – Megborzongott. – Eléggé kiakadtam.

A lány hitetlenkedve felnevetett.

– Nem is. Teljesen profin viselkedett. – Újra komoly lett. – Tényleg nagyszerű orvos.

– Így van – mondta a férfi olyan eltúlzott önelégültséggel, hogy a lánynak megint nevetnie kellett. – Látja? Most már teljesen elfelejtette, hogy meg akart szökni.

A lány egy pillanatig értetlenül meredt rá.

– Hm, ravasz – mondta, és a háta mögött a lift gombjait tapogatta, mielőtt megdermedt, és sietve elkapta a kezét. – Gondolja, hogy…?

– Azt hiszem, megkockáztathatjuk – mondta Adam szárazon. – Mennyi az esélye, hogy a lift kétszer áll meg egy este alatt?

– Ne mondjon ilyet! – kiáltott fel Sam ijedten.

– Miért nem?

– Nem kellene kísértenem a sorsot.

A férfi vigyorogva nézett rá.

– Segítene, ha magával tartanék? – kérdezte, és elhajolt a lány mellett, hogy maga nyomja meg a felvonó gombját.

Sam szeme tágra nyílt.

– Nos, én…

A liftajtó kinyílt. Úgy tűnt, a lány azon vívódik, hogy elfogadja-e a férfi ajánlatát. Egyelőre nem mozdult. Adam az ajtók közé tette a kezét, hogy ne záruljanak be, és szabad kezével óvatosan betolta Amandát a liftbe.

– Bízzon bennem! – mondta mosolyogva, miközben a lány vonakodva belépett a fülkébe. – Úgy tűnik, a probléma mostanra megoldódott. – A mosolya elhalványult a lány remegő ajkai láttán. – De ha annyira aggódik, mehetünk lépcsőn is.

Sam sóhajtott.

– A huszonnegyedik emeletre?

Megrázta a fejét, ellökte a férfi kezét, és ő maga nyomta meg a gombot. Az ajtó becsukódott, és a lift elindult.

Adam lopva beszívta a lány illatát – tartózkodó és előkelő, leheletnyi szenvedéllyel. Kíváncsi volt, milyen is valójában ez a nő. Szívesen kiderítené. Az volt az érzése, hogy a hűvös külső heves temperamentumot rejt.

– Annyira örülök, hogy ott volt, hogy segítsen Daphne-nek – mondta – Ha egyedül lettem volna vele…

– Szerintem megküzdött volna a helyzettel.

– Elájulok a vér látványától – vallotta be Sam. – Nem könnyű segíteni valakinek, ha az ember elveszíti az eszméletét.

Úgy tűnt, hogy ez komoly probléma számára – valószínűleg azért, mert a családja azzá tette. Adam egyik hüvelykujjával gyengéden végigsimított a lány telt ajkán.

– Nem szabad hagynia, hogy mások ítéljenek magáról.

A lány egy pillanatig értetlenül nézett rá, de a szavai mintha elgondolkodtatták volna.

– Igaza van, nem kellene – mondta pillanatnyi habozás után.

A lift megállt. Megérkeztek az emeletére.

– Hát itt vagyunk. – A gondolat, hogy kiszáll, és soha többé nem látja a lányt, elviselhetetlennek tűnt Adam számára, ezért a lehető legközömbösebb hangon hozzátette: – Van kedve egy italhoz még elalvás előtt?

Sam tudta, hogy Adam többet ajánlott egy italnál. Nagy volt a kísértés, hogy igent mondjon, de a családja említése visszarántotta a valóságba.

– Ööö… – Ismét mélyet sóhajtott. – Nem lehet.

A körülményeknek – és félrelépő vőlegényének – köszönhetően egyfajta válaszúthoz érkezett, de ez nem jelentette, hogy a hormonjai elszabadulhatnak. Könnyelműség lenne elhagyni a viszonylag biztonságos liftet egy olyan férfival, akivel épp most töltött el néhány nagyon intenzív órát, de akit egyáltalán nem ismer. Éppolyan könnyelműség, mint elkísérni a szobájába, amikor a puszta jelenléte is elég ahhoz, hogy kikapcsolja az elméjét.

Hogy ellenálljon a kísértésnek, Sam átkarolta magát. Ó, a fenébe is, mennyire szeretett volna igent mondani!

A férfi szeme elsötétült, amikor látta a belső küzdelmét.

– Biztos benne? – kérdezte csábosan mély, kissé rekedtes hangon.

Sam bólintott, és az alsó ajkába harapott. A kísértés nagy volt… olyan rettenetesen nagy…

Adam még utoljára kérdőn ránézett, mielőtt elindult volna, hogy elhagyja a liftet. Már a folyosón volt, amikor történt valami. Sam a karjánál fogva megragadta, és egy fojtott kiáltást hallatott, ami úgy hangzott, mint egy „várj!”. Aztán a nyitott liftajtóhoz szorította a férfi izmos, meleg testét, hozzápréselte magát, és aznap este másodszor is megcsókolta.

4. FEJEZET

Adam nem tiltakozott, és nem kérdőjelezte meg a szerencséjét. Ehelyett magához húzta Amandát, és viszonozta a csókot, amíg a lány rekedten felnyögött. Mennyei, csodálatos íze volt – édes, mint a bűn. Amanda a félénkség és az önfeledtség ellenállhatatlan keverékével csókolta a férfit, akárcsak korábban a bárban. Több lelkesedéssel, mint ügyességgel, ami nem számított, mert Adam olyan kemény lett, mint egy tinédzser az első francia csóktól. Az erekciójához húzta a nőt, hogy ne hagyjon kétséget az izgalmi állapota felől.

A fenébe! – gondolta, miközben a kezét a lány csípőjéről a derekán át a mellére csúsztatta. Nem tudta, mikor vágyott már ennyire nőre. Legszívesebben itt és most levenné a rózsaszín ruháját, és a szájával felfedezné meztelen testét.

De előbb tisztáznia kell valamit.

– Amanda – motyogta, miközben gyengéd csókokkal borította a lány nyakát. – Józan vagy? Tudnom kell, hogy tényleg akarod. Hogy teljesen biztos vagy a dologban.

Sam kissé hátrahajtotta a fejét, hogy a férfi jobban hozzáférjen.

– Miben? – kérdezte zihálva.

– Hát ebben – magyarázta Adam rekedten, ajkait a lány bal vállára szorítva, miközben hüvelykujjával a mellét simogatta.

A lány sóhaja volt a legizgatóbb hang, amit valaha hallott.

– Igen, biztos vagyok benne. Ne hagyd abba! – könyörgött Sam.

Adam nyögdécselve szorította az ajkát a lány szájához. Csak akkor tért egy kicsit magához, amikor valami hátba vágta. Néhány másodpercbe telt, mire rájött, hogy a lift volt. Pontosan a két ajtó között álltak.

Lihegve felemelte a fejét, de csak azért, hogy megragadja Amandát a fenekénél fogva, és felemelje. A lány azonnal a dereka köré tekerte hosszú lábait.

Adam kábultan kioldalazott a liftből. Remélhetőleg van elég ereje, hogy eljusson a lakosztályáig. A folyosón megállt egy pillanatra, hogy tájékozódjon.

Amikor az ajtajához értek, Amanda hátát a falhoz szorította, hogy remegő kézzel előhúzza a nadrágzsebéből a kulcskártyát. Többször hiába próbálta áthúzni a kártyát a nyíláson, de végül sikerült.

Nevetve botorkált be a szobába, és egyik lábával betolta az ajtót, majd a legközelebbi falhoz szorította Amandát, és vadul csókolni kezdte. Mielőtt megtalálta volna a cipzárját, a lány lerántotta a zakóját a válláról, és mohón végigsimított a hátán, körmei égő nyomot hagytak.

Adam szitkozódva próbálta lassítani a tempót, de Amanda láthatóan elszánta magát, hogy a lehető leggyorsabban levetkőzteti. Így csak rövid időre engedte el a lányt, hogy lerázza magáról a zakóját, mielőtt folytatták a csókolózást és egymás testének felfedezését.

– Amanda… édesem – zihálta Adam, miközben a lány a nyakába harapott. – Lassíts, vagy… a fenébe is! – Megragadta a lány kezét, és a feje fölé tartotta. – Állj! Vagy vége lesz, mielőtt elkezdődne!

Az Amanda név kizökkentette Samanthát az érzéki transzból. Hirtelen rádöbbent, hogy egy ismeretlen szállodai szobában van, és egy vadidegennel készül szexelni. Ennek a felismerésnek sokkolnia kellett volna, mert Samantha Jefferies nem az a fajta nő volt, aki ráveti magát idegen férfiakra.

Már a nyelve hegyén volt, hogy közölje Adammel az igazi nevét. De nem pont erre vágyott, hogy egy éjszakára valaki más legyen? Ebben a pillanatban nem Samantha Jefferies volt, Vivienne és Edward Jefferies lánya, hanem Amanda – egy nő, aki egyszerűen otthagyott egy előkelő esküvőt, és megcsókolt egy dögös pasit a bárban. Egy nő, aki segített világra hozni egy babát, és most úgy dörgölőzött egy férfi erekciójához, mintha ez lenne a világ legtermészetesebb dolga.

Ma este az lehetett, aki akart. És ő Amanda akart lenni. Így hát csábosan lassan lecsúszott a férfin, amitől a megfelelő helyeken bizseregni kezdett a teste. És Adam nyögéseiből ítélve ő is ugyanígy érzett.

Hihetetlenül felszabadító volt. Életében először értette meg, mire gondolnak az emberek, amikor a nők hatalmáról beszélnek. Arra a fajta hatalomra, amely elveszi a férfiak eszét. És valamiért tetszett neki ez a gondolat.

Mohón a férfihoz préselte magát, és vadul csókolni kezdte. Messze a legvonzóbb pasi, akivel valaha találkozott. A válla széles, rézarany bőre pedig olyan szexi, hogy legszívesebben tetőtől talpig végigcsókolta volna.

És az izmai! Kemény kockahasa olyan volt, mintha egy művész keze véste volna ki – a csípőcsontok fölötti csodálatos barázdákkal, amelyek Sam figyelmét a farmer derékszíjára irányították. A gondolat, hogy ujjaival végigsimít a természet eme remekművén… és lejjebb, egészen más érzéseket keltett benne. Szó szerint összefutott a nyál a szájában.

– Abbahagyjuk? – kérdezte Adam lihegve.

– Persze hogy nem, csak egy pillanatra megcsodáltalak.

Sam a nyelve hegyével végigsimított az ajkán. A férfi olyan izgatottnak tűnt, hogy félig kéjes, félig ideges borzongás futott végig a lány gerincén. Előrehajolt, és ajkát a férfi felhevült mellkasára szorította. És mivel ez nem volt elég, beleharapott izmos nyakába, és megcsókolta a vállát.

Majd a körmével végigszántott a hasán, és a farmerja fémgombjához nyúlt. Amikor meglátta, hogy a cipzár a férfi kemény erekciójára feszül, elakadt a lélegzete.

– Elég kényelmetlennek tűnik – mondta incselkedve, miközben lehúzta a cipzárt, hogy becsúsztassa a kezét Adam farmerjába.

Megborzongott, ahogy megérintette kőkemény péniszét. Halkan a fülébe súgta:

– Akarlak.

Még soha nem volt ilyen szégyentelen és kihívó. De még sohasem kívánt ennyire senkit.

Adam nagy levegőt véve megfogta a lány kezét, és a feje fölé tartotta. A szeme csillogott a vágytól. Lázas tekintete megfosztotta a lányt az önuralmától, különösen, amikor a férfi szabad kezével felemelte az egyik térdét, és a lába közé furakodott.

Vadul megcsókolta, ujjait a csipkés bugyiba csúsztatta, a nedves melegbe. A lány hangosan felnyögött, már az orgazmus határán. A vágya annyira elhatalmasodott, hogy egy kicsit elhúzódva levegő után kapkodott.

Most ne ájulj el! – gondolta szinte kétségbeesetten. Még nem is látta meztelenül Adamet. És a java még csak most jön.

A férfi egy pillanatnyi haladékot sem adott neki; forró csókokkal borította a nyakát, és gyengéden megharapta a füle alatti érzékeny pontot. A lány készségesen oldalra hajtotta a fejét, miközben Adam tovább simogatta a lábai között. Nyögdécselve hátravetette a fejét, amikor a férfi még magasabbra emelte a lábát, és előrehajolt.

Csak kis idő elteltével konstatálta, hogy a férfi mond valamit.

– Te… tessék?

– Eléred a nadrágzsebemet?

Sam zavartan pislogott.

– Óvszer – nyögte Adam zihálva. – Siess már!

Sam remegő kézzel húzta ki a férfi nadrágzsebéből a tárcáját. Néhány sikertelen próbálkozás után sikerült kinyitnia, és kivenni belőle, amit keresett. Félredobta a tárcát, a fogai közé csúsztatta a négyzet alakú csomag egyik sarkát, és feltépte.

Adam félrehúzta a lány tangáját, és kiszabadította magát a farmerjából. Samantha a falnak támaszkodott, hogy felhúzza az óvszert a lenyűgöző méretű erekcióra, de a férfi kikapta a kezéből.

– Majd legközelebb – mondta rekedten, miközben felcsúsztatta.

Mielőtt a lány közölhette volna vele, hogy nem lesz következő alkalom, a férfi felemelte, és egyetlen kemény, sima mozdulattal belehatolt.

Sam ösztönösen megfeszítette a hátát, és lenyűgözve figyelte, ahogy a férfi megdermed, egy pillanatig mozdulatlanul áll, hátrahajtott fejjel, láthatóan az önuralomért küzdve. Ez volt a legerotikusabb kép, amit valaha látott.

Ismét arra a helyre összpontosított, ahol a férfi úgy kitöltötte, hogy szinte fájt. Már majdnem két év telt el az utolsó alkalom óta, de nem emlékezett rá, hogy valaha is ilyen jó érzés lett volna.

Az egész teste megfeszült. Soha nem volt még ennyire vak és süket minden másra.

Adam ritmikusan mozogni kezdett benne – lassan visszahúzódva, hogy aztán újra annál erősebben hatoljon belé. Sam zihálva felemelte a csípőjét, hogy még mélyebben magába fogadhassa.

A férfi gyorsított a tempón. Hangos zihálás, halk szitkozódás és a csupasz bőr meztelen bőrhöz való csapódásának zaja hallatszott.

– Nyisd ki a szemed, Amanda! – nyögte Adam. – Látni akarlak, amikor elélvezel.

A lány képtelen volt ellenállni a parancsnak, kinyitotta a szemét, és a férfi aranybarna, égő szemébe nézett. A pupillája hatalmasra tágult, sötét haja a homlokába hullott, és minden egyes döfésre meglebbent. Sam olyan hangosan kiáltott fel, hogy szégyenkeznie kellett volna, de nem volt ereje hozzá. Adam továbbra is keményen és vadul döfködte, majd ő is elélvezett.

5. FEJEZET

Két hónappal később…

Sam kicsatolta a biztonsági övét, és a mobiltelefonjáért nyúlt. Épp eléggé elfoglalt volt az elmúlt két hónapban ahhoz, hogy folyton Lawrence-re, a lemondott esküvőjére vagy San Franciscóra gondoljon.

Legalábbis napközben. Éjszaka… nos, az egy teljesen más történet. De ennek most már vége, mert nem lesz több csodás idegen az életében.

Visszagondolt a legutóbbi, ellenkező irányú repülésére. Egész úton ide-oda ingadozott az eufória, a szégyen és a rémület között. Lefeküdt egy olyan pasival, akivel még csak aznap találkozott.

Lefeküdt egy vadidegennel!

És mindezt mindössze két nappal azután, hogy felbontotta eljegyzését egy férfival, akit évek óta ismert és szeretett. Annak ellenére, hogy nyilvánvalóan közel sem ismerte Lawrence-t olyan jól, mint ahogy gondolta…

Akárhogy is, ostoba volt, és ennek még meglesz a böjtje. Amióta ledobta a bombát, miszerint nem lesz esküvő, Lilian jeges semmibevétellel büntette. De Samet nem érdekelte. Nem akart olyan hazug életet élni, mint a nagyanyja.

Valami történt vele azon a hétvégén San Franciscóban, és azóta nem volt visszaút. Mert ott, abban a rövid, rózsaszín hercegnős ruhában, ami inkább egy középiskolai bálhoz illett volna, elmenekült egy émelyítően ízléstelen esküvőről, ahol ő volt a legmagasabb és legidősebb koszorúslány, elmenekült a bárba, olyan szeszesitalokat ivott, amelyekről korábban nem is hallott, és valamiféle öltáncot adott elő egy vadidegennek.

Aztán úgy csókolta, mintha nem lenne holnap. Csak mert a férfi úgy nézett ki, mint a megtestesült kísértés a whiskyszínű szemével és érzéki ajkaival. És mindennek tetejébe lefeküdt vele, és élete legjobb szexét élte át.

Hogy tudná ezt valaha is elfelejteni? Nem csoda, hogy Bostonba visszatérve úgy érezte, valahogy megváltozott. Az addigi élete hirtelen furcsának tűnt. Annyira furcsának, hogy nem találta a helyét – mintha másvalaki életét élné.

Colleen Rutherford, aki közel negyven éven át volt a nagyapja szeretője, és olyan volt számára, mint egy anyai nagynéni, éppen jókor jött az állásajánlatával. Valójában Colleen már egy évvel ezelőtt felajánlotta neki a Galahad Foundation vezetését, de Samet akkor túlságosan lefoglalta az eljegyzése és az esküvője tervezése.

Egy különösen megterhelő beszélgetés a nagyanyjával volt az utolsó csepp a pohárban. Sam tehát úgy döntött, hogy megváltoztatja az életét. A nagyanyja ugyanis egy étteremben elköltött ebéd közben hosszú előadást tartott neki a Gilford Pharmaceuticals vezérigazgatójának unokájával szemben elvárt kötelességekről. És követelte, hogy Sam szabaduljon meg a gyerekes önsajnálattól, és mindennek ellenére menjen hozzá III. Lawrence Winthrophoz.

Sam utólag már nem is tudta, miért lepődött meg. A látszat mindig is fontosabb volt Lilian számára, mint a lényeg. Egyszerűen félresöpörte Sam ellenvetéseit, rámutatva, hogy a férjek megcsalják a feleségeiket, és hogy Sam tartozik a Gilford családnak azzal, hogy jó házasságot kössön. Elvégre az anyja már így is szégyent hozott a családra azzal, hogy egy Jefferieshez ment feleségül.

Mivel Sam rájött, hogy érvei süket fülekre találnak, udvariasan hagyta, hogy nagyanyja befejezze, visszament a művészeti múzeumba, ahol a közönségkapcsolatokért felelt, és felhívta Colleen – Coco – Rutherfordot, hogy megkérdezze, áll-e még az az állásajánlat. Colleen biztosította, hogy igen, és szívesen látják San Joséban.

Sam tehát felmondott, és átadta a házát egy ingatlanügynöknek – mindezt egyetlen délután leforgása alatt. Most, egy hónappal később, végre nyugatra indult, hogy új életet kezdjen. Csak az volt a baj, hogy a repülőgépen a kényszerű tétlenség miatt folyton az Adammel töltött éjszakája járt a fejében. Bármennyire is felszabadító volt ez a lázadás, a pánik és a megbánás elhatalmasodott rajta, amikor másnap reggel felébredt.

De ez mostanra már a múlté. San Joséban új fejezetet kezd, és végre a saját kezébe veszi az életét. Itt senki sem ismeri a bostoni Gilfordokat, és arról sem hallottak, hogy egyedül ő vallott kudarcot egy olyan családban, amelynek sikerei még a Rockefellerek és az Oppenheimek sikereit is túlragyogják.

Elhatározta, hogy leír néhány szabályt az új életére vonatkozóan. Gyorsan elkezdett gépelni a mobiltelefonján:

Nincs több eljegyzés „megfelelő” férfival, legalábbis a Gilford-kategória szerintiekkel

Soha többé nem enged a családi nyomásnak

Soha többé nem próbál más lenni, mint aki

Többé nem rejtegeti a domborulatait, a haját vagy a „csöppet sem nőies” magasságát

Nincs többé szerény, ízléses fehérnemű vagy lapos cipő

Nincs több pánikroham

És végképp nincs több egyéjszakás kaland szexi, ismeretlen férfiakkal…

Ó, igen, mostantól ő irányítja majd a saját életét – még ha belehal is!

Adam hátradőlt a székében, és elnyomott egy ásítást. A tízórányi műtét után ez a kedd este nyolc órakor kezdődő megbeszélés volt az utolsó dolog, amire vágyott. Ezért csak fél füllel hallgatta, ahogy dr. Rutherford az általa társalapított Galahad Alapítvány új vezérigazgatójának erényeit és eredményeit dicsérte, bár maga a nő nem volt sehol.

Coco Rutherford olyan sokat áradozott a bostoni Samantha Jefferiesről, hogy Adam egy hónappal ezelőtt habozás nélkül beleegyezett az alkalmazásába. Örült, hogy a nő megszabadítja őt és a kollégáit az olyan unalmas feladatoktól, mint a transzplantációk és műtétek időpontjának egyeztetése, valamint az adománygyűjtés.

Elnyomott egy újabb ásítást, és hagyta, hogy a gondolatai elkalandozzanak – pontosan oda, ahová mindig is elkalandoztak, amikor két perc nyugalma és békéje volt: a „Bazsarózsára”. Nem tudta kiverni a fejéből, bár az elejétől világos volt, hogy csak egyéjszakás kalandról van szó, gyakran elgondolkodott azon, vajon hol lehet a nő, és miért tűnt el búcsú nélkül. És hogy látja-e még valaha.

Tulajdonképpen örülhet, hogy vége van. Csak akkor vette észre a halvány csíkot a nő bal gyűrűsujján, amikor már túl késő volt. Általában nem az ő stílusa, hogy férjes asszonyokkal feküdjön le.

Vagy olyan menyasszonyokkal, akik még egyszer utoljára ki akarják élvezni a szabadságukat, mielőtt összekötnék az életüket valakivel. Egy hasonló kapcsolat gyümölcseként tudta, milyen fájdalmas következményekkel járhat az ilyesmi – minden érintett számára. Amióta az eszét tudta, soha nem érezte magát otthon sem az apja, sem a gazdag, fehér családból származó anyja világában.