Radácsi László: Gondolkodj okosan! Az intellektuális szupererő

© Radácsi László, 2024

© MCC Press Kft., 2024

Szakmai lektor: Obádovics Csilla

Szerkesztő: Kulcsár Ádám

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás, a nyilvános előadás, a rádió- és televízióadás jogát, a könyv egészére és egyes részeire is.

ISBN 978-963-644-087-9 (print)

ISBN 978-963-644-099-2 (epub)

Kiadja az MCC Press Kft.

Felelős vezető: Novák Tamás

Felelős szerkesztő: Gorácz Anikó

Korrektúra: Grim Jolán, Király Ildikó

Ábrák: Lichtenstein Csilla

Borítóterv: Kaim Kornél

Elektronikus verzió v1.0

Készítette: Madarász György

TARTALOMJEGYZÉK

ELŐSZÓ

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

1. FEJEZET: BEVEZETÉS A KRITIKAI GONDOLKODÁSBA

A kritikai gondolkodás haszna

A kritikai gondolkodás jelentése

A metagondolkodás

Az intellektuális sztenderdek

Az okos gondolkodás típusai

Tévhitek az okos gondolkodással kapcsolatban

Intellektuális alázat

Önszabályozás és reflexió

2. FEJEZET: A MENTÁLIS MODELLEK

Modell, modellezés

A mentális modellek jelentése

3. FEJEZET: MIT TUDUNK A GONDOLKODÁSRÓL?

A gondolkodás iskolái

Technológiai változások

Neuroplaszticitás

A racionalitás mítoszának szétesése

Vissza a múltba

4. FEJEZET: A KRITIKAI ELEMZÉS

Elemzés: az egész lebontása részekre

Az elemzések típusai

A részekre bontás módszerei

Szintézis: a részek összeillesztése

5. FEJEZET: ÉRVELÉS, LOGIKA, KÖVETKEZTETÉS

Az érvelés

A logika

Érveléselmélet

Érvelési hibák

6. FEJEZET: ÉRTÉKELÉS, AZ INFORMÁCIÓ MINŐSÉGÉNEK VIZSGÁLATA

Az értékelés jelentése, jelentősége és lépései

Tény, adat, információ, tudás, belátás, vélemény

A bizonyítékok

Az információ minősége

A hitelesség értékelése

A kihagyhatatlan statisztika

7. FEJEZET: A DÖNTÉSTÁMOGATÁS ESZKÖZEI

Egyszerű szabályok, mentális mankók

Egyszerű döntéstámogató eszközök

8. FEJEZET: A GONDOLKODÁS FEJLESZTÉSÉNEK ESZKÖZEI, GONDOLKODÁSI TECHNIKÁK

A kérdezés

Hat gondolkodó kalap

Reflektív napló

Illeizmus mint problémamegoldó eszköz

A fejből tudás jelentősége

Mnemotechnikák

Aludj el szépen, és emlékezz jobban, kis Balázs

9. FEJEZET: KRITIKAI GONDOLKODÁS ÉS MESTERSÉGES INTELLIGENCIA

A mesterséges intelligencia hatása a kritikai gondolkodásra

A legfontosabb kérdések

Mi az emberi intelligencia?

Mi a mesterséges intelligencia?

Mik azok az algoritmusok?

Mit jelent a gépi tanulás?

Melyek az MI jelenlegi csúcsteljesítményei?

Milyen szinten vannak ezek a teljesítmények az emberi tudáspiramison?

Melyek az MI gyenge pontjai?

Mi következik mindebből az emberek számára?

10. FEJEZET: HÉTKÖZNAPI PRAKTIKUMOK

Szokások, amelyeket kialakíthatunk magunkban

Gondolkodásból cselekvés

ZÁRSZÓ

MELLÉKLET

HIVATKOZOTT IRODALOM

ELŐSZÓ

MIÉRT SZÜLETETT MEG EZ A KÖNYV?

Közgazdász vagyok, felnőtt életem jelentős részét egyetemeken töltöttem. Már az elején fontosnak tartom leszögezni, hogy sem pszichológusi, sem agykutatói végzettségem nincs. Dolgoztam nagyvállalatok és civil szervezetek tanácsadójaként, vezetői coachként, valamint csapat- és szervezetfejlesztő trénerként. Eközben több tízezer fiatallal kerültem oktató-hallgató, konzulens-szakdolgozó, opponens-értékelt, mentor-mentorált, tréner-tréningrésztvevő kapcsolatba. Több ezer dolgozatot olvastam, értékeltem és segítettem az elkészítésükben. Sok száz előadást tartottam egyetemeken, tudományos és üzleti konferenciákon, és ugyanennyi – tanórai és tréningkeretek közt lezajló – vitát, érvelést kezdeményeztem és hallgattam végig. Cikkek, könyvek és szakkönyvek szerzőjeként, rendszeres rádió-, tévé- és podcast-interjúalanyként számos alkalommal tapasztalhattam meg az üzenet-befogadás-hasznosítás (legtöbbször keserves) egyenletét.

Három fiam van, közülük ketten gimnazisták. Tőlük és a baráti körben is többször hallottam olyan tanárokról, akiket már ma leválthatna egy mesterségesintelligencia-alapú virtuális asszisztens vagy akár egy hangoskönyv, ugyanakkor akadnak olyanok is, akik gondolkodni tanítják a diákokat, lelkesek saját tárgyaik iránt, és a csoportos munkára is hangsúlyt helyeznek. Közelről látom, miként formálja a középiskolások és egyetemisták ízlését, gondolkodását a néha a kortárs csoportok erejét is meghaladó közösségi média, illetve az onnan kiinduló netezés. A diákok életébe történő bepillantás során nap mint nap megtapasztalom, milyen jelentősége van az okos információszűrésnek, a gondolkodva tanulásnak, az érvekre – nem a másik ember támadására – építő vitának.

Ezek az élethelyzetek, tapasztalatok és élmények vezettek arra a belátásra, hogy bármilyen témát választunk is, lehetetlen, de legalábbis nagyon nehéz a fejlődés és a fejlesztés, ha hiányoznak azok a gondolkodási sémák és attitűdök, amelyek hozzásegítik a fiatalokat a látottak, hallottak, megtapasztaltak hasznosításához. Azokról a helyzetekről van szó, amikor az új információknak, modelleknek „nincs mihez tapadniuk”, a mentális „alaphuzalozás” nélkül a frissen hallott és olvasott elméleti tudás nem válik befogadható és alkalmazható tudássá, készséggé. Mindannyiunk gondolkodásában vannak akár eseti, akár szisztematikus hibák. Ugyanakkor előnyt kovácsolhatunk abból, ha ismerjük és felismerjük a tipikus csapdákat, torzításokat a saját gondolkodásunkban vagy mások érvelésében.

Manapság már sok olvasni- és hallgatnivaló érhető el a témában. Örömteli, hogy hazai szakemberek és külföldi szerzők köteteinek magyarországi kiadói fontosnak tartják az ismeretek bővítését ebben a témában. Az amerikai egyetemi tankönyvek többsége komoly kézikönyv, ami számos előnyük mellett egyben legfőbb hátrányuk is: tudós emberek írták tudósnak feltételezett olvasók számára. Ez a kötet, amelyet kezében tart az olvasó, leginkább abban különbözik az enciklopédikus tudást felhalmozó művektől, hogy egyensúlyt igyekszik találni a még szükséges elmélet és a már érdekes való világbeli alkalmazások között.

MIRŐL FOG SZÓLNI?

A kritikai gondolkodás sémája nem bonyolult. Először azonosítjuk és pontosítjuk a problémát, amelyet meg szeretnénk oldani. Kitaláljuk, hogy miként fogunk hozzálátni, ezután adatokat, információkat és véleményeket gyűjtünk, azokat elrendezzük és értékeljük. Meghatározzuk az álláspontunkat, amelynek támogatására érveket sorakoztatunk fel, felkészülve az ellenérvekkel szembeni védekezésre is. Kiszűrjük az ellentmondásokat, a következetlenségeket, a gondolkodási hibákat és torzításokat. A végére egy olyan kiegyensúlyozott véleményhez jutunk el, amelyet okosan szűrt és csoportosított információk támasztanak alá, logikusan és ügyesen érvelhető, emiatt remélhetőleg meggyőző is lesz.

A kötet elsősorban az okos gondolkodás alapjait tárgyalja: az elménk működését, a programozott és tanult torzításainkat, a jó és rossz problémamegoldási és döntési algoritmusainkat. A vezérmotívum minden téma tárgyalásánál a fejlesztés lesz: miként tudjuk fejleszteni a gondolkodást, hogyan lehet jobban megközelíteni egyes problémákat, milyen módszerek támogatják az ügyesebb döntéshozatalt? Tehát e kötet nem tudományos szakkönyv, sokkal közelebb áll az úgynevezett self-help (önsegítő) műfajhoz. Az irodalom ezen típusa a tudomány berkeiben meglehetősen lesajnált műfaj. Az egyes szakterületek eredményeire kíváncsi átlagemberek nevében is felszólaló tudománykommunikációs szakemberek azon üzenete, amely szerint fontos lenne érthető nyelvre lefordítani a bonyolult összefüggéseket is, nem túl sok kutatót szólított meg az elmúlt évtizedekben.

Mivel a kötetben szereplő elgondolások mindegyike tudományos háttérre támaszkodik, és ezen elméletek, modellek némelyike sok helyzetben akár gyorsan előhívható memoriterré is válhat, ezért nem állt szándékomban megkerülni a koncepciók, teóriák bemutatását.

Az amerikai self-help és menedzsmentkönyvek könnyedsége (és a rengeteg amerikaifoci- és baseballanalógia), a szerzők személyes életéből vett és megtörtént vállalati, vezetői esetekre épülő történetmesélési stílus csak súlyos kompromisszumok árán lett volna elérhető. Mentségemre szóljon: azt sem ígéri senki, hogy erőfeszítés nélkül egészségesebbek, edzettebbek, műveltebbek leszünk. (Na jó, néhány mágus és csodadoktor pontosan ezt ígéri. Őket azonban a kötetben több alkalommal is le fogjuk leplezni.) A szellemi fejlődés szintén kemény munkával jár, az elme tornáztatása – fiziológiai értelemben véve, mérhetően is – energiaigényes feladat.

A könyvben számos gyakorlati alkalmazás is szerepel. Az egyes tematikus fejezetek részeként, de egy külön fejezetben is foglalkozom azzal, hogy miként lehet egyedül vagy társakkal végezhető gyakorlatokkal fejleszteni gondolkodásunkat.

MIRŐL NEM LESZ SZÓ?

A formális és informális logika, a logikus érvelés és értékelés tudományának ismerete számos élethelyzetben lehet hasznunkra. A kötetben csupán ízelítőt adok a témákból, mert ezek önmagukban akkora területek, hogy külön szakkönyveket szenteltek nekik. Azoknak mindenképpen fontos lehet megismerni a matematikailag is leírható és általában szimbólumokkal, grafikailag is szemléletesen ábrázolható szabályokat, akik például műkedvelő vagy profi vitázók szeretnének lenni, esetleg részt is akarnak venni ilyen társasági eseményeken, versenyeken. A formális és informális logika „egyenleteinek” ismerete ezekben a helyzetekben jelentős versenyelőnnyé válhat.

A mindennapi életben azonban kevés olyan helyzet adódik, amikor fontos a szillogizmusok (ez valóban egy létező magyar szó) elemzése, az érvelések felbontása „atomi” elemekre és a logikailag helytelen megoldások azonosítása. Beszélni fogunk majd a logikáról és a hibás érvelésekről, de ebben a kötetben leginkább azért foglalkozunk e témákkal, hogy valós élethelyzetekben felismerjük például a médiából ránk ömlő manipulációt, megértsük az iskolai/egyetemi dolgozatok készítéséhez elengedhetetlen logikai elvárásokat, valamint azonosíthassuk saját logikai bukfenceinket.

KIKNEK HASZNOS?

Ez a könyv elsősorban fiataloknak szól. Hogy pontosan kiket takar a fiatal szó, nem merem definiálni, de az itt olvasható megfontolásokat valószínűleg a középtinédzserkortól a késő húszas évekig tartó életszakaszban lévő olvasók tudják majd a leginkább hasznosítani. Ők már túl vannak az első középiskolás éveken, mindennapjaikban sok életfeladványt kell megoldaniuk (tanulás, emberi kapcsolatok, érdeklődési területek kialakulása, rendszeres médiafogyasztás, szakmai, hobbi- és sportközösségekben való részvétel stb.), ugyanakkor még nem tűnik reménytelennek, hogy a számos feladat és felelősség között ne vesszen el az önfejlesztésre szánható idő.

Természetesen a nyitott kései fiatalok, de a közép- és szépkorúak számára is hasznosak lehetnek a kötet segítségével megszerezhető ismeretek, készségek. Tapasztalatom szerint azonban a „még nem” és a „már nem” korszakaiban vagy az érdeklődés, vagy az idő hiányzik arra, hogy magáról a gondolkodásról gondolkodjunk. Bizonyított tény, hogy a felnőttkor előrehaladtával csökken az emberek átlagos mentális rugalmassága, és úrrá lesznek rajtuk a berögzült sémáik, az automatikus véleményformálási reflexeik. (Szép régi magyar kifejezéssel: egyre inkább „begyöpösödünk”.) Ez természetesen nem jelenti azt, hogy a gondolkodás fejlesztése számunkra ne lenne ajánlható, vagy ne lenne akár élvezetes. Ellenkezőleg: minél inkább olyan helyzetbe, pozícióba, szerepbe kerül valaki, hogy befolyása van mások életére (például szülőként, tanárként, vezetőként, politikusként, tudósként, médiaszereplőként, példaképként, és a sort még folytathatnánk), annál szükségesebb, hogy gondolatai ellenőrzöttek legyenek. Tehát ha valaki elmúlt harmincéves, és olvassa ezeket a sorokat, le ne tegye a könyvet!

Optimista vagyok, talán túlzottan is. (Erről a gondolkodási hibáról is szót fogunk ejteni.) Bízom abban, hogy a kötet el fog jutni a fiatalokhoz, mert ajánlani fogják nekik, és a kezükbe adják azok, akik felelősséget éreznek szellemi fejlődésük iránt: a szülők és más rokonok, a középiskolai tanárok, az egyetemi oktatók, a fejlesztésükre szakosodott szakemberek (pszichológusok, coachok, edzők). Mindannyian érdekeltek vagyunk ugyanis abban, hogy minél több okosan gondolkodó ember legyen körülöttünk. Nemcsak a különleges, világraszóló innovációk közös haszna és az azok iránt érzett büszkeség miatt, hanem azért is, hogy mindennapjaink rendezettebbek, békésebbek, örömtelibbek, párbeszédeink pedig értelmesebbek legyenek.

Nem javaslom viszont a könyvet azoknak,

• akik szerint a pszichológia (súlyosabb esetben minden tudomány) humbug, és úgy vélik, hogy semmi hasznosat nem lehet tanulni belőle, mert az igazi tudást csakis az „élet” (a „való világ”, az „utca” stb.) adhatja;

• akik azt hiszik, hogy a gyermekkor végére lezárul a gondolkodás fejlesztésének lehetősége, és remény sincs arra, hogy okosabbak legyünk;

• akik meg vannak győződve arról, hogy ők már tökéletesen gondolkodnak, és nincs szükségük fejlődésre;

• akik könnyű esti olvasmányt keresnek az éjjeliszekrényre;

• akik csak azért akarják elsajátítani a gondolkodás fejlesztésének eszközeit, hogy azokat mások ellen fordítsák, azaz kihasználják és manipulálják embertársaikat.

A SZÓHASZNÁLATRÓL

A gondolkodás fejlesztésének célját a szakirodalom általában kritikai gondolkodásnak (angolul critical thinking) nevezi. Ettől az iránytól magam sem szeretnék eltávolodni, én is úgy vélem, hogy a gondolkodás fejlesztése a kritikai (és amit ez feltételez: az önkritikai) hozzáállás elérését célozza. Kérdés ugyanakkor, hogy ez a bevett fogalom mennyire szerethető kifejezés. A kötet elején arra is kitérek, hogy mit jelent a kritikai gondolkodás, és hogy milyen tévhitek lengik körül ezt a megközelítést. A könyv egyes lapjain más – rokon értelműnek gondolt – kifejezést is használok annak érdekében, hogy elvegyem a „kritikai” szó „számonkérő” utóízét. Néha az „okos”, máskor az „ügyes”, megint máskor a „fegyelmezett” vagy a „hatékony” gondolkodás kifejezést fogom használni. E szabadosság miatt a pontos megfogalmazást szakmai alapelvnek tekintő tudósoktól ezúton kérek elnézést.

HOGYAN ÉRDEMES HASZNÁLNI A KÖNYVET?

A fanatikusok és az időmilliomosok nyugodtan olvassák úgy, mint egy klasszikus regényt: az első oldaltól folyamatosan haladva az utolsóig.

A többieknek azt javaslom, hogy elsőként fussák végig a tartalomjegyzéket, válasszanak egy-egy érdekesnek tűnő fejezetet, és nézzék meg a hozzá tartozó tartalmat. A kötet témái egymásra épülnek, így a tetszőlegesen választott kiindulópont olykor arra fogja hívni az olvasót, hogy lépjen vissza egy-két fejezetet, de remélhetőleg ez nem teszi lehetetlenné a befogadást.

Akik rögtön a gyakorlatiasabb résszel szeretnének kezdeni, bátran ugorják át az elvekről, a mentális modellekről és az elméletekről szóló fejezeteket. Felmerülhet a kérdés, hogy miért nem a Kritikai elemzés című fejezettel kezdődik a könyv. Számos nagy gondolkodóval és híres üzletemberrel egyetértve magam is úgy vélem, hogy minden téma csakis történetiségében érthető meg. A kritikai gondolkodás különösen érzékeny saját történeti előzményeire, ugyanis egy korábban az általános műveltség részének tekintett tudásanyagról van szó, amely csak az elmúlt száz évben került ki az elit tanulók kötelező tárgyai közül. Másrészt az elméleti megalapozás a közös szótár kialakításának és megértésének a szakasza is. A későbbi részekben azt a nyelvet fogjuk használni, amelyet az első fejezetek mutatnak be és tesznek közössé. Azt remélem, még ha valaki ugrik is egy nagyot az elején (mert például sosem bírta az elméleti részeket), vissza fog térni ezekhez az első fejezetekhez, mert rájön, mennyire izgalmas a kritikai gondolkodást megalapozó történet és elvrendszer.

Aki a kötet leggyakorlatiasabb részét keresi, annak a döntéstámogató technikák és fejlesztési eszközök részt ajánlom a figyelmébe, ahol szemezgetni lehet a legegyszerűbb döntési szabályok és a bonyolultabb mátrixok sorából. Itt is érdemes saját kérdéseket, problémákat beilleszteni a módszertanokba, mert csak így lesz képünk arról, hogy nekünk személyesen melyek lehetnek a leginkább a segítségünkre.

A Mellékletben olyan rövidebb írásokat gyűjtöttem össze, amelyek egy-egy tipikus feladat (például az okos internetes keresés, érvelő szöveg elkészítése stb.) elvégzésében segíthetnek, vagy olyan érdekességeket taglalnak, amelyek a főszövegbe nem fértek be. Ajánlok további olvasmányokat, néznivalókat, valamint a kritikai gondolkodás fejlesztését célzó eszközöket, játékokat.

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

A könyvhöz nagyon sokan járultak hozzá, a legtöbben anélkül, hogy tudtak volna róla. Volt egyetemi hallgatóimnak és munkatársaimnak, tanácsadási ügyfeleimnek, tréningrésztvevőimnek és persze a családomnak köszönöm, hogy megannyi személyes élményt kínáltak arra, hogy tanuljak az okos és nem annyira okos gondolkodásról. (Mielőtt valaki félreérti: sokszor én voltam a nem túl okos ezekben a helyzetekben.)

A könyv első kéziratához barátaimtól, volt tanítványaimtól kértem visszajelzést. Köszönöm, hogy jónéhányan vállalkoztak arra, hogy elolvassák az akkor még csak kétharmadnyira kész szövegfolyamot, és többen valódi hozzáadott értékkel bíró fejlesztési javaslatokat fogalmaztak meg.

Bár nem ez volt az első könyv, amit írtam, az MCC Presséhez hasonló professzionális és inspiráló kiadói csapattal még nem dolgozhattam. Köszönöm a vezetőknek, hogy vállalták a könyv kiadását, és a kiadó munkatársainak, hogy hónapokon keresztül gondozták a szöveget. Hálás vagyok Gorácz Anikónak, a kiadó kommunikációs vezetőjének és felelős szerkesztőjének, hogy a kötet kiadói projektvezetőjeként elindította és mozgásban tartotta az olajozottan működő kreatívgépezetet, és közben arra is talált energiát, hogy tartalmi és szerkezeti ötletekkel gazdagítsa az okos gondolkodás könyvét. Kulcsár Ádám lelkiismeretes olvasószerkesztői munkája nemcsak az olvashatóságra volt jó hatással, de neki köszönhetem azt is, hogy kevesebb pontatlanság és tévedés maradt a kötetben. Köszönöm Prof. Dr. Obádovics Csilla szakmai lektor sok fontos észrevételét és fejlesztési javaslatát.

1. FEJEZET

BEVEZETÉS A KRITIKAI GONDOLKODÁSBA

A KRITIKAI GONDOLKODÁS HASZNA

Akár középiskolába, akár egyetemre jártok, esetleg már dolgoztok, a kritikai gondolkodásnak biztosan nagy hasznát veszitek. A gondolkodás fejlesztése segít abban, hogy

• megértsétek mások érvelését és nézeteit;

• értékelni tudjátok ezeket az érveléseket és nézeteket;

• és ügyesebben alakítsatok ki olyan saját érveket és nézeteket, amelyek erős védelmi rendszerrel vannak aládúcolva.

A „mások érvei” kifejezés nemcsak hús-vér beszélgetőtársakra, vitapartnerekre vonatkozhat. Az okos gondolkodás technikáit felhasználhatjuk az olvasmányok (könyvek, tankönyvek, internetes szövegek), a hallgatott rádió- és podcastműsorok, a tévében és közösségimédia-felületeken talált információk értékelésére is.

Az oktatási intézményekben dolgozatokat írunk, egyéni és csoportos prezentációkat készítünk különböző témákban, esetleg szervezett vitákban veszünk részt. A munkahelyeken pedig egyre inkább a jó gondolkodási és kommunikációs készségű, az önfejlesztést értéknek tekintő munkatársakat keresik. A munkavállalók közül azokat részesítik előnyben, akik képesek problémákat megoldani, kreatív megoldásokkal előállni, adatokat gyűjteni és elemezni, információkból helyes és hasznos megállapításokra jutni, mindezt pedig világosan és hatásosan kommunikálni. Ezek az elvárások a jövőben egyre csak növekedni fognak. Ebben a kötetben az ezekhez szükséges általános gondolkodási sémákat, problémamegoldási módszereket fogjuk tárgyalni.

Az okos gondolkodás azonban nem csak az iskolában és a munkahelyen nagy érték. Segít bennünket abban is, hogy a mindennapi döntéseink során se kövessünk el nagy hibákat. Legyünk bármilyen szerepben (vásárló, családtag, párkapcsolati fél, állampolgár), biztosan jól jönnek az olyan eszközök és taktikák, amelyek a megfontolt, logikus döntéshozatalt támogatják.

A kritikai gondolkodás lehetővé teszi számunkra, hogy helyükön kezeljük a híreket és a reklámokat, érzékeljük a minket célba vevő meggyőzési technikákat és a mögöttes üzeneteket. A segítségével ügyesebben átlátjuk a hírt közlők és a reklámozók szándékait, azonosítjuk az érzelmi hatáskeltés eszközeit. Szétválaszthatjuk a tényeket a fikciótól, felismerhetjük a manipulatív taktikákat, okosabban és kritikusabban kezelhetjük a források hitelességét, például az online véleményeket vagy a szakértői(nek tűnő) ajánlásokat. A kritikai gondolkodás lehetővé teszi számunkra, hogy egy termék vagy szolgáltatás értékét valós igényeink és preferenciáink szerint ítéljük meg. Az okos gondolkodás arra is ösztönzőleg hat, hogy figyelembe vegyük vásárlói döntéseink etikai következményeit: a fenntarthatóság, a társadalmi felelősségvállalás és a méltányos kereskedelem szempontjait. Így a vásárlói döntéseink összhangba kerülhetnek értékeinkkel, és hatékonyabban leszünk képesek támogatni az etikus és fenntartható gyakorlatokat felmutató vállalatokat és termékeket.

A fegyelmezett gondolkodás segíti a hatékony kommunikációt a magánéletben is, mert megtanít figyelmesen hallgatni, megérteni mások nézőpontjait, és mélyebb betekintést nyerni a beszélgetőpartner gondolatmenetébe. A kritikai gondolkodás empátiát alakít ki, amely kulcsfontosságú az egészséges kapcsolatok kiépítéséhez és fenntartásához. A velünk megosztott információk kritikai elemzésével elkerülhetjük, hogy feltételezésekkel kelljen élnünk, jobban megérthetjük a beszélő szándékait, tájékozottabbak lehetünk, így megfelelőbb módon reagálhatunk. Az aktív hallgatás erősíti a kapcsolatokat, építi a bizalmat, és támogató, befogadó kommunikációs környezetet teremt.

A kritikai gondolkodás lehetővé teszi a családtagoknak, pároknak, barátoknak és ismerősöknek, hogy problémamegoldó szemlélettel közelítsenek a konfliktusokhoz. Ahelyett, hogy a beszélgetések érzelmileg túlfűtött, a kapcsolatokra már káros reakciókhoz, esetleg hibáztatáshoz vezetnének, a kritikai gondolkodók elemzik a problémák mögötti okokat, és lehetséges megoldásokat azonosítanak. Saját gondolatainkat és ötleteinket kritikusan elemezve világosabban tudjuk azokat megfogalmazni, és hatékonyabban átadni másoknak. A kritikai gondolkodás a személyes kapcsolatainkban a konstruktív visszajelzés nyújtásában és elfogadásában segít. A válasz okos megfogalmazása lehetővé teszi, hogy az tiszteletteljes és a fejlődésre összpontosító, ne pedig személyeskedő legyen. Visszajelzés adásakor ügyesebben vehetjük figyelembe szavaink hatását, elősegítve ezzel a kölcsönös megértést és a támogató légkört.

Állampolgári döntéseink és cselekedeteink egy része a magánéletünk, másik része viszont a közélet része. Mindkét területen fontos, hogy megalapozott és tájékozott döntéseket hozzunk, értsük a legfontosabb témákhoz tartozó magyarázatokat, érveket. Az okosan gondolkodó ember tudatos polgár, a társadalmi problémák megvitatásához is nyitottan és konstruktívan áll.

Amikor nem azért tanulunk valamit, hogy közvetlenül felhasználjuk, hanem pusztán saját örömünkre vagy a saját fejlődésünk érdekében szeretnénk jobban elmélyülni egy témában, akkor bizonyos értelemben a nagy felfedezők és tudósok örökébe lépünk. A gondolkodásról való gondolkodás hozzásegít minket ahhoz, hogy saját életünket is képesek legyünk kritikailag szemlélni, és legyen bátorságunk saját előítéleteinket, előfeltevéseinket, hitrendszerünket, véleményeinket is vizsgálat alá vonni. A kritikai gondolkodás eszközöket ad számunkra ahhoz, hogy önállóan gondolkodjunk, kérdőre vonjuk a hagyományos bölcsességeket, és saját véleményt formáljunk.

A minket körülvevő világ számtalan lenyűgöző jelenségének megértése sok örömmel és izgalommal jár, de ugyanilyen – ha nem érdekesebb – „kutatási téma” saját működésünk felfedezése is.

A KRITIKAI GONDOLKODÁS JELENTÉSE

A kritikai gondolkodás nagyon tág fogalom. Nemhogy nincs két egyforma meghatározása, még az e témában íródott tankönyvek fejezetcímei sem feltétlenül hasonlítanak. Egy átfogó definíciót mégis meg tudunk fogalmazni, a legtöbb szakértő abban ugyanis egyetért, hogy a kritikai gondolkodás három részből áll:

1. Tudás/ismeretelem: elsősorban a logikával, az érvelésekkel és a nyelvhasználattal kapcsolatos alapvető ismeretek.[1]

2. Kognitív készségek: a fenti ismeretek gyakorlati alkalmazásának képessége.

Ilyen kognitív készség például a koncentrálásra való képesség, amely során fenntartjuk a figyelmet egy adott feladatra vagy ingerekre, miközben kiszűrjük a zavaró tényezőket. Továbbá idetartozik a képesség az információk kódolására, tárolására és visszakeresésére (memória); a képesség a környezet érzékelésére és értelmezésére, például alakok, színek és minták felismerésére; a képesség a nyelv hatékony használatára és megértésére, ideértve a szókincset, a nyelvtant, az olvasási készséget és a szóbeli kifejezést. Ugyancsak a kritikai gondolkodás része az adatok és logikai szabályok alapján történő logikus gondolkodás, valamint a megfelelő következtetések levonásának és az információk elemzésének képessége. Fontos képesség továbbá a tárgyak és térbeli kapcsolatok észlelése és gondolati kezelése. Jó példa erre a térképek megértése vagy a rejtvények helyes megoldása. Megemlíthető még az információk hatékony és pontos feldolgozásának képessége és ezek értelmezése, ideértve a feldolgozási sebességet, a részletekre való odafigyelést és a mentális rugalmasságot. A kritikai gondolkodáshoz szükséges készségek közé tartoznak az olyan magasabb szintű kognitív folyamatok is, amelyek magukban foglalják a tervezést, a szervezést, a problémamegoldást és a döntéshozatalt, valamint a metakogníciót. Ez utóbbi kifejezés a saját gondolkodási folyamatokra való reflexiót és tudatosságot jelenti, hozzátartozik az önértékelés, az önszabályozás és az önreflexió is.

A kognitív készségek fejleszthetők oktatással, de még inkább gyakorlással, és olyan tevékenységekkel is, amelyek serkentik az elme működését.

3. Beállítódás (diszpozíció): azon személyiségjellemzők, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az észszerű érveléseket előnyben részesítsük a többi problémamegoldási móddal szemben, továbbá a szándék arra, hogy alkalmazzuk a kritikai gondolkodás eszköztárát, mégpedig etikusan és őszintén.

Az intellektuális beállítódás túlmutat a kognitív készségeken és a tudásszerzésen, ezeknél mélyebb minőségeket jelöl. Ezek a mélyebb „programok” határozzák meg, miként gondolkodunk, érvelünk, és hogyan közelítünk az új információkhoz vagy helyzetekhez. A pozitív intellektuális beállítódás néhány jellemzője:

• nyitottság: fogékonyság az új ötletekre, perspektívákra és információkra, hajlandóság alternatív nézőpontok megfontolására;

• kíváncsiság: természetes hajlam a felfedezésre, a kérdések feltevésére és a tudás megszerzési útjainak keresésére, másképpen fogalmazva: a világ megértésének vágya;

• reflexió: képesség a saját gondolkodásunk, feltételezéseink, elfogultságaink és hitrendszereink vizsgálatára, valamint nyitottság az önkorrekcióra és a fejlődésre;

• intellektuális alázat: tudásunk korlátainak felismerése, nyitottság a másoktól való tanulásra, hajlandóság arra, hogy elismerjük a hibáinkat, és elfogadjunk új értelmezéseket;

• kitartás: képesség az akadályok legyőzésére és a kihívások leküzdésére a tudás és megértés világában;

• intellektuális integritás: etikai normák betartása a szellemi feladatokban, ilyen például az őszinteség, a tisztesség és a pontosság az információ összegyűjtésében és bemutatásában.

A pozitív intellektuális beállítódás szintén fejleszthető, sőt szükséges is az élethosszig tartó tanuláshoz és a szellemi fejlődéshez.

A tudáselemek, a kognitív készségek és a pozitív szellemi beállítódások együttesen szükségesek ahhoz, hogy

• hatékonyan azonosítsuk, elemezzük és értékeljük az érveket és valamely állítás igazságára vonatkozó kijelentéseket;

• azonosítsuk és leküzdjük a személyes előítéleteket és elfogultságokat;

• képesek legyünk meggyőző okokat megfogalmazni és előadni következtetéseink támogatására;

• valamint észszerű és intelligens döntéseket hozzunk arról, hogy mit higgyünk és hogyan cselekedjünk.

A METAGONDOLKODÁS

Amikor nem valamilyen konkrét témán gondolkodunk, hanem magáról a gondolkodásról elmélkedünk, akkor a tárgyi szint fölébe emelkedünk. A metagondolkodás (vagy metakogníció) tehát „gondolkodás a gondolkodásról”. Az a folyamat, amikor tudatosan odafigyelünk és reflektálunk a saját gondolkodásunkra. Ez magában foglalja a gondolatok, érzések, hiedelmek és értékek tudatos megfigyelését és elemzését.

Olyan ez, mintha kívülről figyelnénk önmagunkat, és rácsodálkoznánk saját gondolkodási megoldásainkra, nehézségeinkre, szokásainkra. Az önmegfigyelés és a tudatos gondolkodás gyakorlása segít, hogy jobban megismerjük saját gondolkodási folyamatainkat, és hatékonyabban alkalmazzuk a kritikai gondolkodást, valamint az okos érvelést.

Miért fontos ez a működésmód?

• A metagondolkodás segítséget nyújt abban, hogy tudatában legyünk saját gondolkodási hibáinknak és korlátainknak, továbbá azoknak a tényezőknek, amelyek befolyásolhatják döntéseinket. Ez fejleszti önképünket és tudatosságunkat.

• Képessé tesz minket arra, hogy kritikusan szemléljük saját gondolkodásunkat, érvelésünket, és felismerjük a torzításokat vagy hiányosságokat. Segít objektíven értékelni az információkat, és lehetővé teszi számunkra, hogy megalapozottabb és jobb döntéseket hozzunk.

• A metagondolkodás segít a döntések tudatosabb és alaposabb mérlegelésében. Azáltal, hogy felismerjük a saját előítéleteinket, érzelmeinket és heurisztikáinkat, képesek leszünk racionálisabb döntéseket hozni.

AZ INTELLEKTUÁLIS SZTENDERDEK

Témánk központi fogalmához más oldalról közelítve azt is állíthatjuk, hogy a kritikai gondolkodás olyan fegyelmezett gondolkodás, amelyet intellektuális elvek irányítanak. Melyek ezek az elvek?

Egyszerűség

Mielőtt bármilyen érvet értékelnénk, először értelmezni kell tudnunk. Sokszor sajnos nem teljesítjük azt az elvárást, hogy gondolatainkat egyértelműen öntsük szavakba. Ennek oka lehet lustaság, tudatlanság, figyelmetlenség vagy épp a világos fogalmazás készségének hiánya is. Ugyanakkor nem egyértelmű fogalmazáshoz vezethet az is, ha a valóságnál okosabbnak, műveltebbnek akarunk látszani, és emiatt bonyolítjuk az egyébként egyszerű mondanivalónkat. A kritikai gondolkodó egyértelmű és világos megfogalmazásra törekszik.

Pontosság

A kritikai gondolkodás irodalmi jelenléte valószínűleg a bűnügyi, detektívregényekben koncentrálódik a legnagyobb arányban. Sherlock Holmes, a Sir Arthur Conan Doyle brit író (és orvos) által megalkotott magánnyomozó különösen jó példája a hatékony gondolkodásra alapozott sikerességnek.[2] Ha megvizsgáljuk a detektív történeteit, gyorsan kiviláglik, hogy főhősünk leginkább azért képes a Scotland Yard hivatásos munkatársainál ügyesebben megoldani a rejtélyeket, mert végletesen elkötelezett a precizitás iránt. Mindent gondosan megvizsgál és megfigyel, így olyan jelekre, bizonyítékokra is rábukkan, amelyeket mások képtelenek voltak felfedezni. A bizonyítékokból ezután könyörtelenül pontos logikával levezeti a helyes következtetést, az adott rejtély egyetlen lehetséges megoldását.

Az senkinek sem új információ, hogy jó pár szakterületen óriási jelentősége van a precizitásnak. Gondoljunk csak az orvoslásra, a mérnöki feladatokra vagy akár a matematikai elméletek világára. A kritikai gondolkodók ezt a pontosságot a mindennapi életben is fontosnak tartják. Az élethelyzeteinket jellemző bizonytalanságok, dilemmák világában csak úgy tehetünk rendet, ha precíz kérdéseket fogalmazunk meg, és azokra megkísérlünk pontos válaszokat adni: Mi is pontosan a probléma, amelyre válaszokat keresünk? Pontosan milyen lehetőségeink vannak? Az egyes opcióknak melyek az előnyeik és a hátrányaik? Ha ezeket és az egyéb tisztázó kérdéseket rendszeresen feltesszük magunknak, nagyobb eséllyel válunk okos gondolkodókká.

Valóságnak való megfelelés

Bizonyára vannak, akik hallottak vagy olvastak a Garbage In – Garbage Out (GIGO) kifejezésről. Ez a matematikából és az informatikából származó szófordulat arra utal, hogy ha rossz adatokat táplálunk be egy rendszerbe, nem várhatjuk, hogy abból bármi értelmes jöjjön ki.

Ez a gondolkodásra is igaz. Lehetsz bármilyen okos gondolkodó, ha helytelen információkra, adatokra támaszkodsz, nagy eséllyel rossz döntéseket fogsz hozni. A kritikai gondolkodók ezért fanatikusai a valós, naprakész információknak. Bármilyen szerepben is vannak (legyenek diákok, vásárlók, szavazók, szülők), arra törekednek, hogy a lehető legtöbb helyes információval megtámogatott döntést hozzák meg. A kritikai gondolkodók soha nem szűnnek meg tanulni, fejlődni, válaszokat keresni.

Relevancia, tárgyszerűség

Aki csak egyszer is vett már részt egyetemi csoportosfeladat-megbeszélésen, lakógyűlésen, vagy látott sárdobálástól sem mentes politikai vitát, megerősítheti, mennyire fontos, hogy egy beszélgetés a témánál maradjon. Sok gyakorlott beszélő egyik kedvenc taktikája, hogy a témához szorosan nem kapcsolódó felvetésekkel elterelje a közönség figyelmét a központi témáról, és a maga számára kedvező irányba fordítsa a kommunikációt. (Erről a taktikáról az érvelésről szóló fejezetben is szót ejtünk.)

Következetesség/konzisztencia

Ennek az elvnek a jelentőségét nem szükséges hosszasan magyarázni. Aki nem tanult logikát, az is tudja, hogy ha két, egymásnak ellentmondó véleményünk van egyidejűleg, akkor az egyiknek hamisnak kell lennie. (Lehet, hogy tárgyszerűen mindkettő hamis, ettől függetlenül véleményként az egyik még lehet valós.) A kritikai gondolkodók folyamatosan vizsgálják saját maguk és mások érvelését, és igyekeznek megszabadulni az ellentmondásoktól.

Kétféle ellentmondásról is beszélhetünk, mindkettőt érdemes elkerülni. Az első a logikai inkonzisztencia, másképpen a logikai önellentmondás. Ez ellen úgy küzdhetünk, ha semmilyen témáról nem tartunk fenn egyszerre két, egymásnak ellentmondó meggyőződést, véleményt.

A logikai önellentmondásra jó példa a következő két állítás:

1. A klímaváltozást az emberi tevékenységek – például a fosszilis tüzelőanyagok égetése és az erdőirtás – okozzák. Erre meggyőző tudományos érvek vannak.

2. A klímaváltozás a Föld természetes, néhány millió évenként ismétlődő ciklusának része, az emberi tevékenységeknek erre a folyamatra csekély a hatásuk.

Ha valaki ezt a két állítást egyszerre tartja igaznak, önellentmondásba keveredett.

Egy másik példára nemrég került sor egy munkahelyen. Egy új belépőnek nem engedélyezték, hogy otthonról dolgozhasson, viszont irodai helyet sem tudtak neki biztosítani, mert az épületek megteltek. A két „állítás” nyilván nem lehet egyszerre igaz, mert akkor az új belépőnek a városban bolyongva kellene munkát végeznie.

A másik a gyakorlati inkonzisztencia, amikor mást teszünk, mint amit mondunk. Azokat, akik ezt a hibát tudatosan követik el, hipokritáknak, vagyis képmutatóknak nevezzük. Erre példa a választás megnyerése után korábbi ígéreteivel szembeforduló politikus, az adatelemzésben rest és figyelmetlen tudós, a kábítószerrel üzletelő rendőr, a magát nem képző fejlesztési szakember (például pedagógus, tréner), a kicsapongó életet élő egyházi vezető stb. Miközben morális alapon joggal ítélkezhetünk felettük, azt is megállapíthatjuk, hogy az ő hibájuk a kritikai gondolkodás szempontjából nem túl érdekes. Sokkal izgalmasabbak azok az esetek, amikor valaki nincs tisztában azzal, hogy mást gondol, mint amit cselekszik. Kevesen állíthatják magukról, hogy minden tettük a viselkedésükkel konzisztens megfontolásokon alapul. A kritikai gondolkodás alapfeltétele, hogy ismerjük fel és küszöböljük ki ezeket az ellentmondásokat.

Logikai helyesség

Logikusan gondolkodni annyit tesz, mint logikusan érvelni, azaz jól megalapozott állításokat tenni, amelyeket meggyőződéseinkből le is tudunk vezetni. Ehhez arra van szükség, hogy álláspontjaink védhetők, alátámasztottak, tényszerűek legyenek, továbbá képesek legyünk olyan állításokat megfogalmazni, amelyek ezekből az alaptételekből következnek.

Sajnos az illogikus gondolkodás mindennapos jelenség. Az emberek gyakran hajlamosak elfogadni téves következtetéseket, elkövetni logikai hibákat, és nem kellően kritikusan értékelni az információkat. Ez lehet eredménye a nem megalapozott meggyőződéseknek, a téveszméknek, az előítéleteknek és más irracionális megfontolásoknak. A logikáról és érvelésről szóló fejezetben visszatérünk ezekre a problémákra.

Teljesség

Sok élethelyzetben nemcsak kívánatos, hanem egyenesen elvárható lenne a mély és teljes körű gondolkodás és érvelés, a felületes, felszínes megoldásokkal szemben. Azért nem állítom azt, hogy ez mindig alapkövetelmény, mert például egy jó hangulatú bulin senkitől nem várjuk el, hogy logikus érveléssel támassza alá a legújabb pécsi zenekar iránti rajongásának indokoltságát. Néha elgondolkodtató, máskor egyenesen rémisztő, amikor gondatlan bűnügyi nyomozásról, nem megfontolt bírósági ítéletről hallunk, felületesen összedobott (legtöbbször nyelvileg is igénytelenül megformált) sajtóhírt olvasunk, vagy épp nem kellően részletes orvosi szakvéleményt kapunk. Általában igaz az az állítás, hogy az a jó gondolkodás, amelyik mély, részletes, az adott helyzetben elvárható mennyiségű információra, adatra épül, és nem elnagyolt vagy hiányos.

Méltányosság, igazságosság

Ezek az elvek azt jelentik, hogy gondolkodásunknak tisztességesnek, vagyis nyitottnak, pártatlannak, torzításoktól mentesnek kell lennie. (A torzításokról később részletesen is szót ejtünk.) Természetesen ez óriási elvárás, amelynek nem mindig könnyű megfelelni. Történelmi példák sora bizonyítja, hogy sok esetben ez nem is sikerült: a változásokkal szembeni önsorsrontó ellenállás, a „másokkal” (akárkik is legyen éppen akkor és ott ezek a mások) szembeni előítéletekre, sztereotípiákra sikerrel felépített uszító kampányok, amelyek akár vérontáshoz is vezethetnek, a saját (később tévesnek, akár bűnösnek bizonyuló) meggyőződésük mellett mindenáron kitartó fanatikusok egész sora példázza ennek az intellektuális követelménynek a semmibe vételét. Megengedően talán azt mondhatjuk, hogy irreális is lenne mindenkitől minden helyzetben elvárni a tisztességes gondolkodást, hiszen rengeteg torzításunkkal, előfeltevésünkkel kvázi a születésünk pillanatától együtt élünk, illetve a neveléssel „kapjuk” őket, személyiségünk legmélyébe építve bizonyos véleményeket, normákat. Ugyanakkor a kritikai gondolkodóktól elvárható, hogy ellenőrzésük alatt tartsák ezeket a gyakorta elszabaduló mentális hajóágyúkat.

AZ OKOS GONDOLKODÁS TÍPUSAI

Az okos gondolkodás nem egy konkrét gondolkodásmód, hanem számos különböző szemléletmód, ha úgy tetszik, algoritmus vagy eljárás együttese. Ezeket külön-külön is fontos megérteni és gyakorolni. Ugyanakkor szükséges aláhúzni, hogy ezek a gondolkodástípusok nem zárják ki egymást az egyes helyzetekben, hiszen a legtöbb, való életben előforduló szituáció többféle megközelítést igényel.

Analitikus

gondolkodás

Az analitikus gondolkodás az adatok elemzésére, az összefüggések felismerésére és a részletekre való odafigyelésre összpontosít.

Hasznos a problémák részekre bontásában, a logikus következtetések levonásában és a pontos elemzésben.

E szemléletmód a logikus gondolkodás és a bizonyítékokon alapuló következtetések életterületein – többek között a tudományos kutatásban, az adatelemzésben és a stratégiai döntéshozatalban – a leghasznosabb.

Logikus

gondolkodás

A logikus gondolkodás a következtetési folyamatokra, a következtetések helyességének és az érvelési szabályoknak az alkalmazására összpontosít.

Segít az érvek értékelésében, a logikai ellentmondások felismerésében és a következtetések észszerűségének vizsgálatában.

A pontosságot, a tényeknek való megfelelést és a logikai összefüggéseket igénylő területeken vehetjük legnagyobb hasznát: a matematikában, a programozásban és a tudományos kutatásban.

Reflektív

gondolkodás

A reflektív gondolkodás az önszabályozás, a saját gondolkodási folyamatok és a döntéshozatali megoldások megértésére összpontosít.

Támogatja a személyes előítéletek felismerését, a korábbi tapasztalatok és tanulás értékelését, valamint a személyes növekedést és fejlődést.

Leginkább a tudatos működést, a személyes fejlődést és a folyamatos tanulást célzó területeken – például a különféle fejlesztésekben, valamint a döntéshozatalban – van jelentősége.

Kreatív

gondolkodás

A kreatív gondolkodás az új és eredeti ötletek generálására, a rugalmas gondolkodásra és az alternatív megoldások felfedezésére összpontosít.

Hasznos az innovációban, a problémamegoldásban és a szokatlan megközelítéseknél.

A design, a marketing, a művészeti tevékenységek, valamint a friss szemléletet, képzelőerőt igénylő problémamegoldás területein kiemelkedő fontossággal bír.

Stratégiai

gondolkodás

A stratégiai gondolkodás a hosszú távú célokra, az előrelátásra és a tevékenységek tervezésére összpontosít.

Segíti az erőforrások hatékony felhasználását, a célok eléréséhez szükséges lépések megtervezését és a hosszú távú következmények előrejelzését.

Elsősorban az összkép megértését és a döntéshozatalt igénylő üzleti helyzetekben, a nagy társadalmi kérdésekről való gondolkodásban, valamint a projektmenedzsmentben vehetjük hasznát.

Szkeptikus

gondolkodás

A szkeptikus gondolkodás a kétségekre, a bizonyítékok kritikus értékelésére és az alternatív magyarázatok keresésére összpontosít.

Ez a szemléletmód segít a manipuláció felismerésében, az információk megbízhatóságának értékelésében és a valóság kritikus elemzésében.

Az újságírás, a tudományos kutatás, a fogyasztói döntések azok a területek, ahol az igaz és a hamis állítások elválasztása különösen fontos.

Etikai

gondolkodás

Az etikai gondolkodás[3] az erkölcsi értékek, az etikai alapelvek és a cselekvések következményeinek figyelembevételére összpontosít.

Ez a gondolkodásmód segít a morális döntések meghozatalában, az erkölcsi dilemmák felismerésében és az etikai elvek érvényesítésében.

A jog, az egészségügy és a társadalomtudományok kérdéseiben nagy szerepet játszanak az etikai dilemmák és az etikai döntéshozatal.

Rendszer-

szemléletű gondolkodás

A rendszergondolkodás a nagy egészen belül egymással összekapcsolódó elemekre és a kölcsönhatások átlátására összpontosít.

Támogatja a komplex problémák megértését, a hálózati gondolkodást.

Például a környezettudományban, az egészségügyben és a szervezetfejlesztésben nagy jelentősége van a nagyobb rendszereken belüli hatások azonosításának.

Együtt-

működésre

irányuló

(kollaboratív)

gondolkodás

A kollaboratív gondolkodás a közös problémamegoldásra, a csoportmunkára és az együttműködésre összpontosít.

Ez a szemléletmód segíti az ötletek megosztását, a konfliktusok kezelését és a közös célok elérését.

Az együttműködésre építő gondolkodás különösen fontos a komplex problémák megoldásakor, amikor nagy szükség van az eltérő nézetekből és a különböző szakmai hátterekből származó véleményekre. Ugyanakkor minden csoportos projekt, szervezeti döntéshozatal, innovációt célzó tevékenység során jól jönnek ezek a jellemzők.

Amint láttuk, minden gondolkodástípusnak megvan a helye a különböző kontextusokban, és a kritikai gondolkodók képesek is váltani a perspektívák között.

TÉVHITEK AZ OKOS GONDOLKODÁSSAL KAPCSOLATBAN

Számos tévhit nehezíti a kritikai gondolkodás valódi jelentésének és jelentőségének megértését. A most következő elhatárolások azért fontosak, mert a segítségükkel még pontosabb képet kapunk az ügyes gondolkodás természetéről.

Negatív vagy cinikus

A „kritikai” kifejezés néha negativitást vagy kritikát sejtethet (az angol critical thinking kifejezésben a jelző nem érzékelteti a magyar „kritikai” és „kritikus” szóhasználatok közti különbséget), de az okos gondolkodás nem arról szól, hogy negatívak vagyunk, vagy lebecsüljük mások véleményét. Bár az előfeltevések vagy a hibás érvelések megkérdőjelezése fontos elemei a témánknak, a kritikai gondolkodás inkább az igazság feltárására és az intellektuális őszinteségre törekszik. Nemcsak lebontunk érveket, de a gondolkodást problémamegoldásra is használjuk. A meglévő megoldások kritikus vizsgálata és a hagyományos gondolkodás megkérdőjelezése révén azonosíthatjuk a javításra szoruló területeket, és kreatív, hatékony alternatívákat dolgozhatunk ki. A kritikai gondolkodók aktívan keresik a növekedés, az innováció és a pozitív változás lehetőségeit. Szemben az öncélú tagadással, a kritikai gondolkodás feltételezi az intellektuális alázatot, az egyén saját korlátainak felismerését és az új ötletekre, más nézőpontokra való nyitottságát. Arra ösztönöz, hogy elismerjük saját elfogultságainkat, reflektáljunk saját gondolkodásunkra, és mérlegeljük az alternatív nézőpontokat. A saját meggyőződéseink megkérdőjelezésére és az új információk befogadására való nyitottság nem cinizmusra, hanem a tudás, a növekedés és az intellektuális fejlődés értékeinek elfogadására utal.

Csak kiválasztottak számára elérhető

A kritikai gondolkodás nem korlátozódik egy bizonyos csoportra, ez egy univerzális kognitív képesség, amelyet bárki megtanulhat, gyakorolhat és fejleszthet. Bár néhány embernek lehet természetes hajlama vagy képessége a kritikai gondolkodásra, ez nem jelenti azt, hogy mások képtelenek lennének erre.

Fejlődni a kritikai gondolkodásban egy életen át tartó feladat, nem egy fix tulajdonság, amelyet valaki vagy birtokol, vagy nem. Mint a fejezet elején is láttuk, ez egy olyan képesség, amelynek a mindennapi életben is rengeteg gyakorlati alkalmazási lehetősége van: a kritikai gondolkodás a döntési helyzetek értékelésétől a döntések meghozataláig segít a különböző helyzetekben való eligazodásban.

Automatikusan történik

Bárcsak igaz lenne, hogy ez egy olyan természetes folyamat, amely önműködően megy végbe. Valójában tudatos erőfeszítést, gyakorlást igényel, és gyakran ellentétbe is kerül a természetes reakcióinkkal. (Nemsokára kitérünk rá, hogy ez milyen evolúciós programunk miatt alakult így.) A kritikai gondolkodók aktívan keresik a különböző perspektívákat, szembemennek saját elfogultságaikkal, ez pedig reflexiót és metakogníciót igényel, saját gondolkodási folyamataink tudatos figyelését és felügyeletét.

Ahogy azt már említettem, a kritikai gondolkodás kognitív készség, amelyet fejleszteni lehet. A logikus gondolkodás, az elemzés és a problémamegoldás nem velünk született adottságok, hanem tanulható és fejleszthető készségek. Ráadásul a kritikai gondolkodás mindig a konkrét kontextustól és az adott probléma bonyolultságától függ. Különböző helyzetek különböző szintű kritikai gondolkodást és mélységet igényelnek.

A kritikai gondolkodás és a kreativitás kizárják egymást

Sokan úgy gondolják, hogy a kritikai gondolkodás logikai és analitikus, míg a kreativitás a szabad gondolkodásról és az elképzelésekről szól, így ezek ellentétesek egymással. Ez azonban nem igaz. A kritikai gondolkodás lehet kreatív is, amikor újszerű megoldásokhoz vezet, a kreativitás pedig gyakran igényli a kritikai gondolkodást az ötletek értékeléséhez és tökéletesítéséhez. A kreatív gondolkodás gyakran magában foglalja a hagyományos gondolkodási minták megszakítását és a hagyományos megoldások alternatíváinak megfontolását. A kritikai gondolkodás biztosítja, hogy a kreatív ötletek a valóságban gyökerezzenek, bizonyítékokkal alátámasztottak legyenek, és összhangban álljanak a kívánt eredményekkel.[4]

A kreativitás arra ösztönöz minket, hogy nyitott elmével közelítsük meg a problémákat, és befogadjuk a különböző perspektívákat, amelyek gazdagítják a kritikai gondolkodási folyamatot. Az okos gondolkodás és a kreativitás tehát nem ellentétes erők, hanem szinergikusan működhetnek, hogy elősegítsék a problémamegoldást és a döntéshozatalt. Ez a szinergia elősegíti az olyan innovatív megoldások kifejlesztését, amelyek észszerűek és eredetiek is.

Magányos tevékenység

Habár a kritikai elemzés során jellemzően önállóan gondolkodunk, a kritikai gondolkodás még hatékonyabb lehet, ha csapatmunkára épít. A csoportos munka előhívja a kollektív intelligenciát, amikor a résztvevők különböző perspektívákat, tapasztalatokat és tudást tesznek a közösbe. A közös gondolkodás által képessé válhatunk megkérdőjelezni egymás feltételezéseit, azonosítani elfogultságainkat, és alternatív nézőpontokat mérlegelni. Az építő jellegű dialógusok és az egészséges viták során a kritikai gondolkodási készségek élesednek, mert ezek a helyzetek lehetővé teszik, hogy finomítsuk érveinket, figyelembe vegyük az alternatív nézőpontokat, és felismerjük saját érvelésünk hibáit. A kritikai gondolkodás ezért különösen „jól érzi magát” olyan környezetben, amely támogatja a szakértői visszajelzést (peer review).

Ugyanaz, mint a szkepszis

Van, aki a kritikai gondolkodást a szkepticizmussal azonosítja. Habár igaz, hogy a kritikai gondolkodók megkérdőjelezik az információkat, és nem fogadják el a felületes megoldásokat, az okos gondolkodás magában foglalja az elfogulatlanságot, az elemzést, az értékelést és a szintézist is. A szemléletmód célja az egészséges szkepszis és az elfogulatlanság egyensúlyának megtalálása, az összes rendelkezésre álló információ figyelembevétele a következtetések levonása előtt. A kritikai gondolkodók túllépnek a szkepticizmuson azáltal, hogy aktívan keresik a tudást, továbbá vizsgálják az állítások érvényességét és megbízhatóságát. Rendszeres kutatással információt gyűjtenek, ezáltal átfogóbb és árnyaltabb megértéshez jutnak.

Az ügyes gondolkodás azáltal is túlmutat a szkepticizmuson, hogy magában foglalja a problémamegoldást és a döntéshozatalt. A szkepticizmus, amelynek leglényegesebb eleme a tagadás, önmagában nem nyújt keretet a rendszeres problémamegoldási vagy döntéshozatali folyamatokhoz.

Az érzelmeknek nincs helyük

A kritikai gondolkodást valóban igen gyakran összekapcsolják a hideg, szigorú logikával, ezért „tisztán” kognitívnak tekintik. A kutatások azonban azt mutatják, hogy érzelmi intelligenciánk befolyásolhatja az okos gondolkodás képességét. A tévhit, miszerint az érzelmeknek nincs szerepük a kritikai gondolkodásban, túlzott leegyszerűsítése annak a bonyolult kapcsolatnak, amely az érzelmek és a kognitív folyamatok között áll fenn.

Érzelmi állapotunk, tapasztalataink és személyes meggyőződéseink befolyásolhatják, hogy miként értelmezzük és értékeljük az információkat. Az érzelmek árnyalhatják a nézőpontunkat, előítéleteket okozva, amelyek aztán hatással lesznek az érvelésünkre. Érzelmeink felismerése és megértése segít azonosítani a potenciális elfogultságokat, lehetővé téve az objektív és kiegyensúlyozottabb információelemzést. Amikor szenvedélyesek és kíváncsiak vagyunk egy témával kapcsolatban, érzelmeink serkentik a vágyunkat a felfedezésre és a megértésre. Az érzelmek energiát és lelkesedést adnak ahhoz, hogy mélyrehatóan foglalkozzunk bonyolult témákkal.

Az érzelmek központi szerepet játszanak a morális és etikai érvelésben, amely elengedhetetlen része a kritikai gondolkodásnak. Az érzelmek vezetnek minket döntéseink, cselekedeteink és érveink erkölcsi következményeinek értékelésében. Az empátia, a könyörületesség és az igazságérzet érzelmi reakciók, amelyek befolyásolják etikai ítélőképességünket. Az érzelmek figyelembevételével etikailag is tudatosabb, intelligensebb döntéseket hozhatunk.

Az érzelmek kulcsfontosságú szerepet játszanak a kreatív és innovatív gondolkodásban. Inspirációt szolgáltathatnak, új ötleteket generálhatnak, és üzemanyagot adhatnak az elmélkedő gondolkodáshoz. Lehetővé teszik az intuitív kapcsolódások kialakítását, a szokásos kereteken kívüli gondolkodást és az újszerű megoldások megfontolását.

Az érzelmek elengedhetetlenek a döntéshozatali folyamatban és a lehetőségek értékelésében. Az érzelmek jelekként funkcionálhatnak, amelyek irányítanak minket a választásaink során. Betekintést nyújthatnak értékeinkbe, prioritásainkba és preferenciáinkba, segítve a lehetőségek elemzését. Az érzelmek döntéshozatali folyamatba való bevonásával a kritikai gondolkodók úgy választhatnak az opciók között, hogy döntésük nem csupán a logikán alapul, hanem összhangban van érzelmi szükségleteikkel és jóllétükkel.

INTELLEKTUÁLIS ALÁZAT

A kritikai gondolkodás alapvető eleme az, hogy azonosítsuk, mit nem tudunk. Ez magában foglalja a tudás korlátainak felismerését és annak megértését, hogy mindig van még mit tanulni. Természetes emberi vonás, hogy egy-egy beszélgetésben, vitában szeretnénk megmutatni másoknak azt, amit tudunk. (Az órákon, vizsgákon ez pedig alapvető érdekünk.) Ugyanakkor sokan és sokszor érzik a szükségét annak (és pszichológiai magyarázat is van rá), hogy még annál is okosabbnak és tájékozottabbnak mutassák magukat, mint amilyenek valójában. A szerénységre intés mindig jó tanács, de a kritikai gondolkodásban az intellektuális alázat különösen sok előnnyel jár.

• Annak a beismerése, hogy valamit nem tudunk, őszinteséget mutat. Lehetővé teszi, hogy megértsük, nem vagyunk szakértők minden témában, és a tudásunkban akadnak hiányosságok. Ez a gondolkodásmód elősegíti, hogy tanuljunk másoktól, és nyitottak legyünk új perspektívákra.

• A visszafogottság segít elkerülni a túlzott magabiztosságot és az azzal járó csapdákat. Megakadályozza, hogy elhamarkodott ítéleteket hozzunk, vagy korlátozott információk alapján vonjunk le következtetéseket. Ehelyett arra ösztönöz, hogy további kutatásokat végezzünk, és figyelembe vegyünk alternatív nézőpontokat.

• Ha felismerjük, mit nem tudunk, a tudásvágy arra motivál, hogy új információk után kutassunk, különböző forrásokat vizsgáljunk meg, és ezt a folyamatot kövessük egész életünkben. Ezáltal nemcsak tudásunk, de személyiségünk is fejlődni fog.

• Saját gondolataink megkérdőjelezése arra ösztönöz, hogy újabb kérdéseket tegyünk fel. Hiányaink felismerését követően kíváncsi és nyitott hozzáállással közelíthetünk a komplex problémákhoz.

• Mindezek a tényezők elősegítik az együttműködést és a csapatmunkát. A szellemi szerénység mások szakértelmének felismerésében is segít, így jobban fogjuk értékelni mások készségeit és ismereteit. Korlátaink őszinte beismerését követően hatékonyabban tudunk együttműködni olyan emberekkel, akik rendelkeznek a szükséges szakértelemmel, ezáltal teljesebb és átfogóbb megoldásokra bukkanhatunk.

Ahhoz, hogy ezek az előnyök érvényesülhessenek, a szerénységen túl nagy szükség van még arra is, hogy fejlesszük az önismeretünket. Legyünk őszinték magunkkal azzal kapcsolatban, hogy mit tudunk és mit nem, mert így van esélye annak, hogy amit tanulunk, az valóban mélyen beépül a gondolkodásunkba.

ÖNSZABÁLYOZÁS ÉS REFLEXIÓ

Az önszabályozás a pszichológiában azt a képességünket jelenti, hogy mennyire tudjuk cselekedeteinket a saját akaratunk, belátásunk szerint irányítani. A képesség kialakulásában fontos szerepük van a környezeti hatásoknak és a társas érintkezéseinkből származó visszajelzéseknek, mert ezek által bővülnek az ismereteink saját magunkról. Minél hatékonyabbá válik az önszabályozás, úgy leszünk képesek egyre jobban összehangolni saját viselkedésünket a környezetünk és a konkrét helyzetek elvárásaival. Az önszabályozás fontos evolúciós vívmány, enélkül nem lettünk volna képesek alkalmazkodni a környezeti változásokhoz.

A fogalom közeli, de tágabb jelentésű rokona az önreflexió, amely saját magunk – tehát gondolataink, viselkedésünk, motivációink és beállítódásaink – megfigyelését és megértését jelenti. Az önreflexió az önfejlesztés hosszabb távú és nagyobb perspektívájú terepe, amikor tudatosan megfigyeljük magunkat, tisztázzuk énképünket (azt, amit magunkról gondolunk), és a megfigyelés eredményét összevetjük az énképünkkel annak érdekében, hogy jobban megismerjük önmagunkat, és azonosítani tudjuk a fejlesztendő területeket.

A kritikai gondolkodás kapcsán az önszabályozásnak kevéssé a cselekedeteink, sokkal inkább a gondolkodásunk irányítása miatt van jelentősége, de önmagunk megfigyelése itt is fontos szerepet kap. Magában foglalja a gondolkodási mintázatok, a kognitív elfogultságok, az érzelmi reakciók és a kritikus gondolkodást befolyásoló külső tényezők tudatos megfigyelését és belső értékelését éppúgy, mint a különböző perspektívák figyelembevételét vagy a megértés korlátainak, esetleg hiányosságainak felismerését és a saját gondolkodásunk megkérdőjelezését. Azt is mondhatjuk, hogy az önszabályozás a saját magunkkal szembeni kritikai hozzáállás. Graham Gibbs oktatáskutató a reflexió alábbi körét rajzolta fel.

1. ábra: A reflexió köre (Forrás: Gibbs, 1988: 49)

Az önszabályozás fontos feltétele a monitorozás, a megfigyelés, de lényege mégis a változtatás, a kiigazítás. Az a képességünk, hogy az önvizsgálat során magunkról, a gondolkodásunkról megértett következmények alapján képesek vagyunk kijavítani a hibákat, módosítani az előfeltevéseinket és hiedelmeinket, változtatni érvelésünkön, további információkat keresni, vagy más problémamegoldási megközelítést alkalmazni.

A gondolkodás önszabályozása felfogható ennek a három elemnek a körforgásaként:

1. megfigyelem/ellenőrzöm a gondolataimat,

2. értékelem őket a kritikai gondolkodás szempontjai szerint, majd (ha szükséges)

3. kiigazítom, finomítom a gondolkodásomat.

Saját gondolkodásunk szabályozása jelentős elkötelezettséget igényel az önismeret és az önfejlesztés iránt. Része a visszajelzések elfogadása, az intellektuális alázat és a kritikai gondolkodási készségek folyamatos fejlesztésére való törekvés.

2. FEJEZET

A MENTÁLIS MODELLEK

MODELL, MODELLEZÉS

Általánosságban fogalmazva a modell egy jelenség szemléltetését és megértését szolgáló rendszer. A modell a valóság lényegi vonásait tükrözi vissza, mondhatni, a valóság analógiája. A minket most leginkább érdeklő mentális modelleken túl vannak konkrét és absztrakt modellek. Az előbbiek a ténylegesen érzékelhető (látható, megfogható, meghallgatható stb.) rendszerek. Az iskolában számos ilyen modellt használnak a világ jelenségeinek szemléltetésére, ilyenek például a domborzati modellek; az anatómiához használt, műanyag emberi test; a különböző formájú üvegedények a közlekedőedények törvényszerűségeinek szemléltetésére; a rendszer- és folyamatábrák; a tervrajzok; a matematikai modellek (képletek, egyenletek, grafikonok) vagy a számítógépes modellek (például anyagszerkezetet, molekuláris szintű folyamatokat bemutató modellek, időjárás-szimuláció).

Az absztrakt modellek is ismerősek lehetnek, hiszen ezek az egy-egy társadalmi vagy természeti jelenségre vonatkozó elméletek.

A MENTÁLIS MODELLEK JELENTÉSE

A mentális modellek – vagy másnéven heurisztikák – olyan kognitív keretek (még tudományoskodóbban megfogalmazva: mentális reprezentációk), amelyek segítenek megérteni, ami velünk és a környezetünkben zajlik, és értelmet adnak a körülöttünk lévő világnak. Egyszerűsített rendszerek, amelyek megmagyarázzák, miként működnek a dolgok, és miként kapcsolódnak egymáshoz a különböző elemek. A mentális modellek struktúrát adnak az információ szerveződéséhez, az új tapasztalatok értelmezéséhez és a döntések meghozatalához. A modellek korábbi tapasztalataink, ismereteink, hitrendszerünk és a minket ért kulturális hatások alapján épülnek fel. Egyfajta rövidítésként szolgálnak az információ feldolgozásához, és lehetővé teszik számunkra a bonyolult helyzetek hatékonyabb kezelését.

A modelleknek tehát ugyanaz az előnyük, mint a hátrányuk: a gyorsaság. A heurisztika csökkenti azt az időt, amit gondolkodással kell töltenünk. Ennek azonban ára van: a gyors problémamegoldás általában nem vezet optimumhoz, biztosan nem tökéletes, és jellemzően nem is racionális. Eredménye azonban a legtöbb helyzetben már épp elég jó, közgazdásznyelven mondva elfogadható az ár-érték aránya.

A mentális modell eddigi körülírásából már látható, hogy a fogalomba sok minden belefér: szabályok, törvényszerűségek, általánosított megfigyelések, gondolkodásmódok, de idetartozhatnak akár az ítéletalkotási hibák, torzítások is, amelyekről később részletesen lesz szó. (Szüleink bölcs tanácsai is heurisztikák, mert tömören foglalják össze, hogy miként kellene élnünk.)

Amikor például egy sztereotípiát „működésbe hozunk”, azt mondjuk, hogy a „világ úgy működik, hogy a [ide beírhatjuk az összes sztereotípiát, például valamilyen országból való, valamilyen etnikumhoz tartozó, valamilyen szexualitású, valamilyen szakmájú stb.] emberek mindig ezt meg ezt csinálják, és [a sztereotip tulajdonsággal] együtt szokott járni még az is, hogy az illetők még [másik tulajdonság] is, ezért nem kell azon gondolkodnom, hogy ez a konkrét ember valójában milyen, és hogy milyen szándékai vannak, hanem jól teszem, ha [így vagy úgy] járok el vele kapcsolatban”. Ez a példa nem éppen a mentális modellek hasznát vagy pozitív oldalát szemlélteti, de jól mutatja a világ leegyszerűsítését szolgáló valós működésüket.

Később részletesebben is kitérek az úgynevezett növekedésorientált szemléletmódra (growth mindset), amelynek a lényege, hogy tudásunk, képességeink fejleszthetők tanulással, gyakorlással. Egy ilyen mentális modellt működtető egyetemista egy nehéz kurzussal szembesülve meg lesz győződve arról, hogy ha kitartóan tanul, idővel fejlődni fog, és ami első pillantásra nehézségnek látszik, az később csak egy leküzdött akadálynak fog tűnni. Ez a mentális modell a motiváció, az elkötelezettség, a kitartás, a hibákból való tanulás jelentőségét hangsúlyozza, és a célok elérése szempontjából bizonyítottan sikeresebb is, mint az „én ennyit tudok, ennyi vagyok, reménytelen, hogy ezt valaha is megértsem” szemléletmód.

A mentális modellek kapcsán fontos megemlíteni „a térkép nem azonos a területtel” elvet. (Ez az elv egyébként szintén egy mentális modellnek tekinthető.)[5] Ez a szemlélet a valóság (a terület) és annak megjelenítése vagy modellje (a térkép) közötti különbségre hívja fel a figyelmet. A világról alkotott képünk ugyanis nem azonos a valósággal. A valóság értelmezése szubjektív felfogásainktól, hiedelmeinktől, tapasztalatainktól függ, amelyek ritkán tükrözik teljesen a valóság bonyolultságát és finomságait. A mentális modellek olyan térképekhez hasonlíthatók, amelyek segítenek tájékozódni a világban, de nem tökéletes ábrázolásai annak.

Ez a fogalom a mentális modellek korlátainak jelentőségét mutatja, és egyfajta figyelemfelhívás arra, hogy mindig legyünk nyitottak a modellek (a térképek) által nem vagy nem jól megjelenített valóságszeletekre is. Arra ösztönöz, hogy szerény és rugalmas hozzáállással közelítsük meg a világot, elismerve, hogy mentális modelljeink mindig tökéletlenek és hiányosak a valóság gazdagságához és sokszínűségéhez képest. Így törekedhetünk a világ kifinomultabb megértésére, nyitottak maradhatunk az új információkra, tapasztalatokra, és akár folyamatosan finomíthatjuk, bővíthetjük mentális modelljeinket, hogy azok jobban illeszkedjenek a valóság komplexitásához.

A kötetben számos mentális modellt, heurisztikát fogok még bemutatni, ezért a következőkben csak néhány olyan modellről lesz szó, amelyek akár érdekességük, akár hasznosságuk miatt kiérdemlik a külön említést.

Egyszerű heurisztikák

OCCAM BOROTVÁJA

A modell névadója egy 13–14. században élt angol filozófus-teológus, William of Ockham (vagy Occam). A nagyon egyszerű üzenettel bíró mentális modell azt feltételezi, hogy általában a legegyszerűbb magyarázat a helyes. Arra bátorít, hogy a legkevesebb feltételezést vagy elemet tartalmazó magyarázatokat kedvezőbbnek tekintsük a komplexeknél. A mindennapokban olykor hajlamosak vagyunk a legegyszerűbb dolgokat is túlgondolni. A jéghegy csúcsát véljük látni, masszív láthatatlan részekkel, amelyeken el is kezdünk gondolkodni. A „borotva” szó az elnevezésben épp arra utal, hogy vágjuk le a felesleges részeket, hipotéziseket. Például, ha valaki késik, az agyunkban hamar elindul a feltételezési gépezet, és elménk máris szcenáriók tömkelegét ajánlja megfontolásra: az illető elfelejtette a találkozót, esetleg direkt idegesíteni akar, baleset érhette, netán belekeveredett valamibe stb. A legtöbbször viszont kiderül, hogy csak kimaradt egy troli.

Az Occam borotvája nem egy természettudományos összefüggés,[6] de igen hasznos hüvelykujjszabály. Korlátos erőforrások és rendelkezésre álló idő esetén nem érdemes minden szóba jöhető elméletet tesztelni egy komplex, bizonytalan jelenséggel, eseménnyel kapcsolatban. Az egyszerű magyarázat sokszor a leginkább célravezető, néha pedig egyenesen a legjobb.

1989-ben a bengáli tigrisek hatvan falusit öltek meg Indiában, a Gangesz deltájának környékén. A helyiek számos védekezési technikát kipróbáltak (többek között fegyvereket, de egy olyan ember alakú bábut is, amelybe áramot vezettek), azonban mindegyik hatástalannak bizonyult. Ekkor a Kolkatai Tudományos Klub egyik diákja feltérképezte a halálesetek közös vonásait, és rájött, hogy a tigrisek mindig akkor támadtak, amikor azt gondolták, hogy nem látják őket. Az állatvilágból megfigyelt „álszemek” (amilyenek például néhány lepkefajon és bogáron láthatók, hogy a rájuk vadászó ellenség azt gondolja, az áldozat figyeli őt) példáját felhasználva olyan gumimaszkot készített, amelyre emberi arcot festettek. (Vékony bajusszal.) Ezt a fejük hátuljára rögzítve a falusiak azt a látszatot tudták kelteni, hogy állandóan szemmel tartják a tigrist. Ettől kezdve egyetlen halálos tigristámadásra sem került sor olyan falusi ellen, aki ilyen maszkot viselt.[7]

HANLON BOROTVÁJA[8]

A mentális modell szerint „soha ne tételezzünk fel rosszindulatot olyan viselkedés mögött, amelyet kellően megmagyaráz a butaság”.[9] Az üzenet ebben az esetben is egyszerű: ha valaki olyat tesz, ami nekünk nem tetszik, vagy akár kárt is okoz vele, ne gondoljuk azt, hogy az illetőt szándékos rosszindulat vezette, ugyanis valószínűbb, hogy cselekedetének oka egyszerű hiba, tudatlanság vagy tévedés volt. Ha így járunk el, elkerülhetjük a paranoid és ideologikus gondolkodást. (Ezeket egyébként is jobb elkerülni.) Minél kevesebb szándékosságot tulajdonítunk egy emberi cselekedetnek, annál valószínűbb, hogy igazunk lesz. A szándék tulajdonítása rendkívül egoista megközelítés, hiszen azt feltételezi, hogy minden, ami érint minket, miattunk, értünk vagy épp ellenünk történik.

Különösen a belőlünk erős érzelmeket kiváltó negatív események alkalmával kell észnél lenni. A világ jobb hely lenne, ha megértenénk, hogy nem mindenki született károkozó, hanem – mint mi magunk is – gyarló, olykor hibázó lény.

PARETO-ELV (80/20 SZABÁLY) ÉS PARETO-HATÉKONYSÁG

A következő modellek névadóját már pontosan tudjuk azonosítani: Vilfredo Pareto (1848–1923) olasz mérnök, közgazdász és szociológus. Leginkább gazdaságelméleti tevékenységéről, különösen a róla elnevezett Pareto-hatékonyság (vagy Pareto-optimum) fogalmáról és a Pareto-elvről ismert.

A Pareto-optimum egy olyan állapotot jelent, amelyben lehetetlen egy ember (vagy csoport) helyzetét javítani anélkül, hogy legalább egy másik személy (vagy csoport) helyzetét ne rontanánk.

Megfelelő példa lehet erre, amikor a pároddal két különböző dolgot terveztetek estére: egyikőtök otthon szeretne maradni, hogy kritikai gondolkodásról szóló könyvet olvasson, a másik bulizni menne. Ha mindenki azt teszi, amit szeretne, az a Pareto-optimális helyzetet eredményezi, mert a három másik lehetőség – 1. mindketten otthon maradtok, 2. mindketten kimozdultok, 3. az marad otthon, aki menne, és az megy, aki maradna – valakinek rosszabb lesz. (Ha az otthon maradót zavarja, hogy a másik elmegy, akkor már nehezebb üggyel állunk szemben, mert a pszichológiai hasznokat és károkat is össze kellene hasonlítani.)

Ha egy csoport tagjai között el kell osztanunk egymillió forintot, a Pareto-hatékonyság állapota abban a pillanatban következik be, amikor senki nem elégedetlen a neki jutott összeggel, akármekkora is az. Bármilyen további változtatás rontana valakinek a helyzetén.