Zoltan Whiteman

APA

Írta: Zoltan Whiteman Mű címe: Apa

Copyright © Zoltan Whiteman, 2024

Minden jog fenntartva. A jogtulajdonos írásbeli engedélye nélkül tilos ezt a könyvet vagy bármely részletét sokszorosítani vagy bármely formában közzétenni.

Szerkesztette: Alex Perhaps

Felelős kiadó: Zoltán Whiteman

A történet kitaláció. az író képzeletén alapszik, mindennemű egyezés a valósággal a véletlen műve.

Tartalomjegyzék

1 fejezet      A Préda

2 fejezet      Vívódás

3 fejezet      A bosszú

A PRÉDA

Everglow egy nyolcvanezres kisváros, ahol az idő ugyanúgy telik, mint máshol: unalmas, hol szürke, hol vidám hétköznapokkal. Reggelente családok ezrei hagyják maguk mögött az idillinek hitt életüket, hogy a jobb sors érdekében beálljanak valami munkahely nevű gépezetbe, ami aztán elszívja életük nagy részét.

Az emberek belesimultak a rutinszerű, eseménytelen napokba, ahol az élet egy nagy fogaskerék, melynek minden foka egy emberi lét, és az örökös monoton körforgás határozza meg létüket. Keveset törődünk egymással, az utcán elmegyünk egymás mellett, nem tudjuk ki a szomszéd, és fásultan bámulunk ki a reggeli busz ablakából. Kezünkben a telefon, szinte már le sem tesszük, fülünkben a headset, hogy a külvilág ne találjon ránk. Ám a világ erői folyamatosan munkálkodnak - történnek jó dolgok, de történnek rosszak is. Olyan rosszak, melyekről soha nem gondolnád, hogy veled is megeshetnek, és ha TV- ben látod, akkor csak azt mormolod magadban: „de jó, hogy ez nem velem történt meg".

Az Úr néha megrázza az élet fáját, amiről néhányan leesnek, és akik leestek, azoknak végérvényesen megváltozik az élete. Hogy jó vagy rossz irányba? Az mindig utólag derül ki; ami az egyiknek rossz, az lehet a másiknak jó.

Sosem egyértelműen történnek dolgok, de ezt már megszokhattuk. Ami biztos, hogy százszor hamarabb felkapod a fejed egy rossz hírre, mint a híradó végén lévő cukiság percre, hogy hol született csimpánz bébi! Itt van ez az őrjöngő világ, a közepében ott állsz kitárt karokkal és csak vonzod a sok információt, mintha léted értelme ettől függene. Ott állsz benne és te magad sem gondolod, hogy az életed bármikor megváltozhat, hogy kukkolók, perverzek, gyilkosok, tolvajok, csalók keresik prédájukat - mert TE vagy a préda!

A Voren család élete sem indult különösebben másként, mint tegnap vagy tegnapelőtt. Talán annyi kis különbség volt, hogy Alexander Voren ma forgolódva ébredt felesége mellett. Ránézett telefonjára, és álmos könnyedséggel konstatálta, hogy még maradt fél órája, hogy beindítsa a kávéfőzőt. A takarót felhajtva, száját mosolyra biggyesztve meredező farkára nézett és egy

pillanatra átvillant az agyán, hogy kimegy és jobb kéz- bal kéz váltással megszabadul némi feleslegtől.

Aztán jobbra nézett és felesége igen gömbölyű fenekével találkozott. Sofia félig kitakarózva, oldalvást aludt, fenekét és combjait becsíkozták a hálószoba reluxáján átszűrődő reggeli nap fényei. Alex az ötvenes éveit taposta, az átlagnál jobban nézett ki: sportos felsőtest, napbarnított bőr, rövid haj, semmi arcszőrzet, mindig frissen borotválva… mindenhol. Köszönhető volt ez a heti rendszeres kondizásnak, a jó táplálkozásnak, és hogy próbált minél stresszmentesebben élni. Ebben a korban a reggeli meredezés már ajándék - vallják egyesek -, de Alex azért még bírta a strapát és vallotta, hogy a legjobb feszültségoldás a szex. Most nem volt feszült, de azért engedte, hogy a vágya Sofi felé fordítsa.

Lassan kitakarta Sofit, vigyázva, hogy így fel ne ébressze. Más elképzelése volt a mai ébresztésről. Olyan közel hajolt hozzá, amennyire csak tudott, és mélyen magába szívta a nő illatát tarkójának környékén. Felnézett és még egyszer végigfutott tekintete a kitakart testen. A testen, mely puha és finom illatú volt, de azért itt-ott már látszottak a kor és a szülés nyomai.

A keze könnyedén simogatta Sofi hátát teljesen le a fenekéig, majd vissza a tarkójáig, ahol kissé beletúrt a hajába. Picit várt a reakcióra, de egyenletes szuszogáson kívül nem tapasztalt mást. Keze önálló mozdulatsort követett a fenék és a tarkó között. Alex úgy gondolta, hogy itt az idő, hogy némi válaszreakciót kapjon, ezért keze nem állt meg a nő fenekénél, hanem lejjebb csúszott és lágyan, alig érezhetően ujjaival végigsimította a nő csiklóját.

Le-fel. Sofi mocorogni kezdett, Alex azonban nem hagyta abba a kényeztetést. Felesége nem teljesen volt még magánál, hunyorogva nézett fel és csak annyit kérdezett:

- Te vagy az?

- Döntsd el te, drágám - felelte, és azzal a lendülettel a nő mögé térdelt, és meredező farkával lassan Sofiba hatolt. A simogatások hatással voltak Sofira, mert forrón és nedvesen fogadta Alex kemény farkát.

- Nos? - kérdezte Alex.

- Hát nem is tudom… Még egy kicsit találgathatok?

Tegnap mintha hosszabb lett volna?!

- Hosszabb? - nevetett fel Alex. - Asszony! Az is én voltam, csak ma a vastagot, nem a hosszút választottam.

Farka ki-be járt Sofi nedves és forró pinájában, keze a melleivel játszott és közben vágyakozón hallgatta a szeretett nő minden sikolyát.

- Forduljunk - mondta Sofi, és azzal a lendülettel már

Alex felett volt.

Kezébe vette a férfi farkát és ügyes mozdulattal magába hatolt vele. Nem volt nehéz, mert eddigre már vaginája duzzadt és tocsogós volt. Először lassan előre- hátra kezdte csípőjét mozgatni, fogta Alex kezét és a fenekére tette és egy kézmozdulattal markolásra buzdította. Nagyon szerette, ha kissé kemény volt a férje, ha néha jól belemarkolt a fenekébe, vagy ha oda- odacsapott rá a kezével. Csípője ritmusosan járt a férfin, magában tartva a meredező és egyre keményebb farkát. Sofi izzadt teste, a mellein megjelenő verejtékcseppek, az egyre gyorsuló mozgás és az egyre vadabb sikongatások Alexet az orgazmus felé tolták teljes erővel.

- Most, most, most… - Ebben a pillanatban farka a lehető legvastagabbra duzzadt és lávaként lövellt ki belőle férfiasságának jele.

Sofi már várta ezt a pontot és szinte Alexszel egy időben engedte szabadjára teste minden feszülésével a

gyönyört. Hatalmasat sikoltott, teste megfeszült, mellbimbói hegyesen meredtek előre, hevesen zihálva élvezett el.

- Jó reggelt, édes! - mondta Alex és kipirultan, mosolyogva nézett feleségére, aki még mindig rajta ült és pihegett.

- Soha rosszabbat! - válaszolta Sofi és leszállva férjéről elindult a fürdőszoba felé. Kifelé menet azért még visszanézett, egy pillantást vetett Alex már közel sem annyira meredező farkára és csak annyit mondott:

- Tényleg hosszabb volt tegnap - Azzal nevetve

kifordult a szobából.

Az étkezőt betöltötte a finom kávé illata. Sofi felfrissülve, üdén engedett a csábításnak és vidáman lépett az étkezőbe.

- Imádon a kávé illatát!      mondta, miközben férjét hátulról átkarolta és a fülébe súgott. - Jó voltál, édes!

Alex elmosolyodott, hátranyúlt és magához húzta a nőt.

- A kávéd, szívem - fordult meg, és Sofi kezébe adta a reggeli gőzölgő cappuccinót.

Leültek az asztalhoz, és mint minden nap, apró kortyokkal iszogatni kezdték a nap első forró italát. Mindketten meredten néztek maguk elé és közben már azon kattogtak, hogy mi lesz ma.

- Milyen napod lesz? - kérdezte Sofi.

- Semmi extra. Ma körbejárjuk az Önkormányzat szociális intézményeit, kicsit a körmükre nézünk. Neked?

- Itt is semmi extra. Szokásos. Adóbevétel, statisztika, adóbevallások ellenőrzése, levelezés meg a többi nyavalya… Tudod mit várok nagyon?

- Na mit?

- Még két hónap, és szabadság! Végre kiszabadulhatok ebből az állatkertből! Két hét a depis, önelégült, elvált és frusztrált kollegák nélkül. Az maga lesz a paradicsomi idill! Az tudtad, hogy a csoportban csak nekem van még férjem?

- Ha azt szeretnéd, hogy ez így is maradjon, akkor kezdj neki a reggeli készítésének - viccelődött Alex. -, én meg szólok Ameliának, hogy ideje kikászálódni, ha nem akar az osztálykirándulásról lekésni, vagy úgy kinézni, mint aki most kelt fel!

Amelia a Voren házaspár egyetlen gyermeke, aki az idén végez a gimnáziumban. A maga tizennyolc évével igen határozott, okos teremtés, kitűnő iskolai átlaggal. Az anyja csinos és dekoratív testalkatát örökölte, egy ideig még büszkén mutogathatja bombázó alakját.

- Amelia! Ébresztő, kincsem! - szólt Alex.

Semmi. Még a paplan sem mozdult meg. Ha nem látszódna a lány lábfeje, még arra gondolhatnánk, hogy talán csak álca volt a paplan alatt.

- Amelia Voren! - kezdte ismét Alex, most már hangjával nyomatékot adva a felszólításnak.

- Jól van már, Apa! Az előbb is hallottam, csak az infó még nem jutott el az agyamig, ami aktiválta volna az izmaimat!

- És most…? Úgy negyvenöt perced van még indulásig, ha azt szeretnéd, hogy elvigyelek.

- Basszus! Három napig nem lesz itthon Amy! Sofi! Szerinted kérjünk időpontot a pszichiátertől, vagy próbáljuk mi magunk feldolgozni ezt?

Mindannyian jót nevettek az apa-lánya csörtén. Általában ez mindig így ment reggelente, Sofi csendben, mosolyogva hallgatta, ahogy Alex és Amy összecsapott.

- Szedjétek magatokat, indulnunk kell! Alex! Mielőtt kiállsz a kocsival, betennéd a mosatlant a gépbe?

Alex, teljesítve feladatát, elindult a garázs felé.

Sofi nem véletlenül küldte előre férjét, ugyanis négyszemközt akart beszélni Amy-vel.

- Kincsem! Három napig oda lesztek. Én tudom, milyen ingerek érnek benneteket, én is voltam gimis. Ezért arra kérlek, hogy nagyon vigyázz magadra! Semmi drog! Az itallal csak csínján, és nagyon figyelj, hogy csak olyat igyál, amit te bontottál fel! Tessék! Itt van óvszer, ez legyen nálad… hátha kelleni fog.

- Hallottam ám a reggeli hancúrt! - nevetett Amelia, és anyja tanácsait megfogadva, mosolyogva ejtette táskájába az óvszereket.

Sofi kissé elpirulva mosolygott vissza, majd mind a ketten elindultak a kocsi felé. Sofi még körbenézett, hogy nem hagytak-e valamit nyitva, bezárták-e az ablakokat. Miután mindent rendben talált, kapkodva sietett az apa-taxi felé.

A Voren család Everglow kertvárosi részében lakott. Igazán csendes kis környéknek mondható, az itt élő közösség átlagos hétköznapjait igen ritkán zavarta meg bármi különleges esemény. Szerettek itt lakni, mert

csendes és nyugodt volt. Jó volt kiülni este a teraszra és hallgatni az esti zajokat: a fűben megbúvó ezernyi motoszkálás zaját; a kuvikot, ahogy párját hívogatta; a baglyot, aki vadászni készült, de érthetetlen módon mégis olyan zajjal volt néha. Emellett szerettek kiülni egy pohár borral a kézben és élvezni az élet egy piciny pillanatát. Alex és Sofi itt szoktak kávézgatni, hogy feledjék a napi történéseket. Van, hogy a medence partján fekszenek, és csak bámulják a csillagokat.

Egy biztos: igazi kis menedék volt ez a családnak.

Más esetben a Everglow buszpályaudvar tíz-tizenöt percre lett volna a lakástól kocsival, de mivel csütörtök volt, javában a hét közepén jártunk, és a reggeli dugók megszokottak voltak. Jó tempóban is nagy esély volt rá, hogy csak negyven perc alatt értek be.

- Amelia, kincsem! Ti a buszpályán gyülekeztek, ugye? - kérdezte Alex a dugóban várva.

- Yes Sir! - mondta nevetve Amelia, és közben kezével szalutált, mint ahogy azt a filmekben a katonáktól látta.

- Írj a tanárnőnek, hogy nagyon igyekszünk időben ott lenni, de minden igyekezetünk ellenére nem akar haladni ez a rohadt sor! - mondta Alex.

- Azt is megírjam, hogy „rohadt"?

- Te, Amy! Ne játssz még te is az idegeimmel!

- Hagyjátok abba, légyszi! - vetett véget az újabb szócsatának Sofi. - Drágám! Türelem! Mintha nem ez lenne minden reggel! Biztos vagyok benne, hogy Ameliát megvárják, ha pár percet késik… amúgy az megszokott, nem igaz, Amy?

- Jajj, Anya! Ne mondj már ilyet! Persze, hogy nem így van!

A kocsiban egyszerre tört ki mindenkiből a nevetés. Úgy harminc perccel később Alex leparkolt a buszpályaudvarnál,      és      ismételt      jótanácsok            és ölelgetések után magára hagyta Ameliát, és Sofival együtt továbbindultak a munkahelyük felé. Mindketten a helyi önkormányzatnál dolgoztak, Alex a szociális osztályon mint osztályvezető, Sofi pedig a könyvelésen. Lányukat      otthagyva            még            tíz      perc            kellett,      hogy irodájukba érve mindketten belevessék magukat a napi

teendőkbe.

Eközben Amelia - akit szülei elláttak bőséges tanáccsal az elkövetkezendő három nappal kapcsolatban - megkereste a 8-as kocsiállást, mert ide hirdették meg a gyülekezőt.

Hamar észrevett egy kisebb, de annál hangosabb csoportot, és arra vette az irányt. Pár pillanat múlva megpillantotta Markót, akit nem volt nehéz észrevenni a maga 198 centis magasságával, és az is segítette, hogy Marko folyamatosan hosszú karjaival kalimpált, jelezve Amy felé, hogy ott vannak. Ahogy odaért, Markót átölelve csókkal üdvözölte.

- Helló, baby! - köszöntötte Marko a csók után. - Lehetne ezt még egyszer?

Kérése meghallgattatott és Amy újból szájon csókolta Markót.

- Jó, elég lesz már ebből a reggeli nyáladzásból, csajszi! - hangzott a hátuk mögül. - Hogy gondoljátok, hogy szingli csajok társaságában párkapcsolatot szimuláltok, és nyílt szexualitást provokáltok?

Suzan volt az, aki hangos szóval vetett véget a románcnak. Suzan Perl, Amelia legjobb barátnője. Olyan igazi testi, lelki jó barát. Már az óvodában is ismerték egymást és azóta szinte elválaszthatatlanok

voltak. Suzan volt az, aki már többször segítette át Amy- t a pasi gondokon, és aki jó párszor tartotta a fejét a hányós bulik alkalmával, de persze ez igaz volt visszafelé is. Amy sokat segített Suzannak, akit édesanyja egyedül nevelt, mert az apja elesett Irakban.

- Na, itt van az én Suzy barátnőm, aki csak irigykedik ránk, Marco. Ne is hallgass rá! Helló Suzy! Hogy vagy? Marco drágám! Most elengedlek, hogy a hímnemű társaiddal kibeszélhessétek, hogy kit, mikor és hányszor… Gyere Suzan, mondani akarok valamit!

Június lévén még javában sütött a nap és tombolt a meleg délután ötkor, mikor Alex hazaért. Beállt a kocsival a garázsba, kiszedte a csomagtartóból az aznap felgyülemlett cuccait és elindult a lakás felé.

Miután lepakolt és kis meglepetésére nem talált senkit a lakásban, kiment a kertbe, a medence felé, feltételezve, hogy Sofit ott találja. Ötlete beigazolódni látszott, amikor megpillantotta Sofit a medence partján. Épp napozott, mellette egy deresedő pohárban valami koktéllal. Egy pillanatra megállt, hogy magáévá tegye a pillanatot. Sofi meztelenül feküdt a fa padozaton, mely körbevette a medencét. Nemrég jöhetett ki a vízből,

mert testén még csillogtak a vízcseppek. Alex tejesen elmerült felesége szépségében, és hogy mennyire kívánja még most is, harminc év házasság után. Elővette a telefont és gyorsan lőtt pár képet, így megörökítve az utókornak Sofi meztelen, kívánatos, naptól barnított testét. A bárpulthoz ballagott, ami a medence partján állt és kevert egy mojitót magának. Sofi még mindig mozdulatlanul feküdt, és csak hasa ritmikus emelkedése jelezte, hogy éppen csak szundikál, és élvezi a délutáni napsütést. Alex gyors kortyokkal lehúzta a koktélt. Gyorsan ledobta magáról az összes ruháját és nekifutásból egy hatalmas bombával a medencébe ugrott.

A víz nagy fröccsenéssel terült el a medence körül, beterítve vele Sofit is, aki sikítva riadt fel.

- Mi a kicsi faszom volt ez? Alex! Normális vagy?

- Ébresztő! Megjött a ház ura!

- A ház ura! Persze! Na, akkor a ház ura csinál nekem gyorsan egy koktélt, mert ezt feldöntöttem miattad!

- Igenis, asszonyom! Az úr már rohan is. Milyen koktélt szeretnél?

- Pezsgőset.

- Oké. Egy Buck's Fizz rendel.

Alex elég jól eligazodott a koktélok világában, ennek köszönhetően pár pillanat múlva ott állt Sofi mellett kezében a kért koktéllal.

A nap további részét a medencében, valamint a mellette lévő kiülőnél töltötték. Alex grillezett pár csirkecombot, és elfogyott pár koktél is.

Este hét körül járt már az idő, a nap még nem ment le, azonban már ereje nem nagyon volt. Sofinak eszébe jutott, hogy bár megbeszélték Ameliával, hogy ír egy üzit, ha megérkeztek, de szokásához híven nem küldött semmit.

- Alex! Nálad van a telód? Amelia neked sem üzent?

- Itt van persze. Azt hittem, neked fog, én azért nem is zargattam emiatt.

- Büdös kölyök! Nem hiszem el, hogy hányszor megbeszéltük ezt már, és ennek ellenére semmi - morgolódott Sofi, majd Alex telefonján kikereste Amelia számát és hívni kezdte.

A telefon kicsörgött és két csengetés után már Amy hangját hallgatta.

- Jajj! Bocsi, hogy nem írtam, de tudjátok milyen ez. Annyira el voltunk foglalva az utazással, meg a rengeteg

látnivaló, a csajos pletyik meg a többi, hogy ki is ment a fejemből az üzi. Ne hari, légyszi.

- Lehet, hogy apádat le tudod venni ezzel az apuci kicsi lánya stílussal, de engem nem!

- Te vagy az, anya? Ajjajj! Szóval egyszerűen elfelejtettem. Bocsika!

- Hagyjuk! Már lassan megszokom. Kihangosítalak, mert apád is itt van. Mesélj! Milyen napotok volt?

- Szia, Apci!

- Szia csajszi! - köszönt Alex. - Na mizu arra?

- Hát… ott kezdem, hogy egész normális utunk volt. A busz tök jó volt, légkondi meg minden. Még filmet is tudtunk nézni, vagyis hát történelmi filmet, mert az oszifő töritanár ugye.

Alex és Sofi mosolyogva összenéztek, ahogy hallgatták lányuk élménybeszámolóját.

- Na mindegy, azért jól elvoltam. Hol Suzyval, hol Markóval ültem és töltöttem az időt. Szerintem kettő körül érkezhettünk meg a városba. Na, ha azt mondjátok, hogy otthon reggel dugó van, akkor azt szorozzátok meg öttel, mert itt majdnem egy óra volt, mire egy kilométert megtettünk. Na, ez azért durva volt

kicsit. Ha nem lett volna kondi a buszon, hát szerintem ott maradunk, az bizti.

Nemrég érkeztünk meg a hotelbe. Apci! Anci! Ez durván jó! Én még ilyet nem pipáltam! Akkora a hotel, hogy majdnem elvesztünk benne Suzyval, amikor a mosdót kerestük. Most foglaltuk el a szobát, és még mielőtt kérdeznéd, Apa, nem Markóval fogok egy szobában lenni. Suzyval leszünk, de a szoba is valami király. Mindjárt csinálok pár képet és küldöm is!

- Melyik szállodában vagytok? - érdeklődött Alex.

- Hotel Bellmenton. Négycsillagos és durván jó hely.

- Hát annyiért legyen is… - dörmögte Alex.

- El ne kezdjétek… - szólt közbe Sofi. - Na szóval ennyi mára, drága szüleim. Kéretik ma már nem zavarni, mert nagyon fáradtak vagyunk.

Erre a mondatra nagy kacagásba tört ki a háttérben Suzy.

- Szia, Suzy! - üdvözölték Sofiék a háttérben folyamatosan viháncoló Suzyt. - Amy kincsem! Nagyon örültünk, hogy hallottunk, érezzétek jól magatokat. Küldd a képeket, és holnap este beszéljünk! Szia, Kincsem!

- Csók, szívecske! - búcsúzott Alex is Ameliától.

- Azért így nyugodtabb vagyok, hogy hallottuk. Az anyai szív! - mondta Sofi és elindult a medence felé. - Én bemegyek a vízbe megmártózom, kevernél nekem még egy pezsgős koktélt, mire kijövök, ház ura?

- Persze, édes! Ugyanaz jó?

- Ahaaa - És Sofi elmerült a medence kéklő vizében. Alex hozzálátott egy újabb koktélnak. Túlvoltak már pár koktélon és ez meglátszott rajtuk, úgymond mosolygósra itták magukat. Alex mindig mondta, hogy csak óvatosan a koktélokkal, mert itatják magukat és egyszer csak hopp, beütnek. Valahol a hopp határán jártak mind a ketten. Közben Sofi kijött a vízből, meztelen testén a lemenő nap fényei játszottak, ahogy a vízcseppek lefelé gördültek kívánatos tájak felé. Leült, karját hátratámasztotta, melleit kitolta és átadta magát a naplementének. Egy hideg vízcsepp rántotta vissza a valóságba, ami az Alex kezében lévő pohárról csöppent a karjára. Alex ott állt felette, eltakarva a lemenő napot. Sofi            végignézett      Alexen      és      megnyugvással konstatálta, hogy férje jó formában van. Sok hasonló ötvenes megirigyelné. A férfimustra közben eszmélt csak rá, hogy Alex farka épp előtte van. Sofi eljátszott a

gondolattal, hogy mi lenne, ha…

- Jól fogod mind a két poharat? - kérdezte Sofi.

- Igen, persze. Miért?

- Most játszani fogunk egy kicsit. A játék lényege, hogy bármit csinálok, nem szabad kicsöppennie egy cseppnek sem a pohárból.

Ahogy befejezte a mondatot, szájába vette Alex farkát, és nedves ajkával kényeztetni kezdte. A reakció nem váratott sokáig magára, egyre keményebb és vastagabb lett, amitől aztán Sofi is érezte, hogy elönti a hüvelyét a nedvesség. Tudta, ha Alex odanyúlna és bedugná az ujját, akkor finom, puha, nedves fogadtatásban lenne része. De hát ugye nem tudta, mert keze tele volt, és a játék az játék.

Alex, kezében a két pohárral, szó szerint keményen állt a sarat, ahogy felesége puha ajkai körbevették meredező férfiasságát. Sofi jól tudta, hogy férje mit szeret, ezért ajkai folyamatosan le-fel jártak Alex farkán, néha azt teljesen tövig bekapva, szinte már lenyelve.

Keze és ajkai egyenletes ütemben játszottak. Nyelve a férfi makkját nyalogatta, majd szájában eltüntette. Keze folyamatosan mozgott, érezte a férje farkában lüktető vért. Sofi szája és keze egyre gyorsabb mozgása

lassan, érzékien elérte hatását: Alex megfeszült, és miközben nagyon vigyázott, hogy a poharat függőlegesen tartsa, elélvezett. Sofi ismerte már az előjeleket, és a farkat bekapva, a kezével az orgazmust irányítva, engedte, hogy a forró sperma a szájába spricceljen.

Még párszor végigsimította ajkaival Alex farkát, élvezve minden egyes cseppjét.

- Na, hadd nézem a poharakat! Ügyes fiú voltál?

- Kincsem?! A pohárból egy csepp sem hiányzik, nem úgy, mint belőlem! Tuti csaj vagy, azt tudod? Tessék, itt a kért koktél! Jól fog esni.

Azért még kezei kissé remegtek, mikor odaadta a koktélt. Miután Alex jólesően elkortyolgatta a koktélját, visszamászott a medencébe, kikönyökölt és feleségére kacsintott.

- Most én játszom… gyere egy kicsit közelebb!

Sofi engedve férjének közelebb csusszant hozzá, pont annyira, hogy Alex kényelmesen elérje. Bár tudatosan nem tervezték, de a medence és a körülötte lévő fapadozat olyan magasságban volt, hogy már többször is játékra sarkalta mindkettőjüket. Alex megfogta a nő mindkét bokáját és finoman a vállára

helyezte. Ujjaival gyengéden végigsimította a combját, egészen a vaginájáig, majd fejét a nő két combja közé nyomta, és nyelvével lassan, érzékien elkezdte a játékot.

Nyelve lassan végigsiklott az ajkakon, meg-megállva a csiklón, és körkörös nyelvmozdulatokkal arra késztette, hogy részt vegyen játékában. Nem kellett sokat várni az első halk nyögésekre - Sofi csípője megemelkedett, pináját a férfi arcába nyomva.

Alex, hogy fokozza az élvezeteket, ujjával a nőbe hatolt, és körkörös mozdulatokkal a nő G-pontját simogatta. Sofi eszméletlenül élvezte a játékot, egyre nagyobbakat sóhajtozott, ujjai belemarkoltak Alex dús hajába, így próbálta irányítani az aktust. Kezei a melleit simogatták, mellbimbói játékra készen, keményen hegyesedtek a leszálló éjszakában. Alex gyorsított a játékon, nyelve folyamatos mozgása és ujjainak játéka hamar eljuttatták Sofit a csúcsra. Teste megfeszült, erősen belemarkolt Alex hajába, a fejét lábai közé nyomta, hogy Alex levegőt is alig kapott. Sóhajai átmentek egy nagy, élvezetes sikolyba, combjai összezáródtak, nem engedve Alexet, aki még mindig élte a játékot, és egy pillanatra sem hagyta abba.

Sofi teste elgyengülve elernyedt, nem tartotta már a férfi fejét a lábai között, keze továbbra is a melleit simogatta, és hasának gyors fel-le emelkedése jelezte, hogy egy pillanattal ezelőtt orgazmusa volt. Alex felnézett a nőre és büszkén konstatálta magában, hogy most is király volt.

- Ah, ez bajnoki volt, szívem! - zihálta a szavakat Sofi.

- Szerintem is - hangzott az elégedett válasz. - Te is isteni voltál, édes! Bejössz még a vízbe?

- Ühüm - kapkodta még mindig a levegőt Sofi. - Aztán viszont menjünk be, mert holnap még csak péntek, és vár ránk egy nap meló.

Már este kilenc is elmúlt, mire a házba kerültek. Az ilyenkor szokásos forgatókönyv szerint haladtak a dolgokkal. Közösen egy zuhany, egy kis TV nézés, majd be az ágyba, és átadták magukat az éjszakának.

Másnap reggel szokás szerint Alex még az ébresztő előtt felébredt, és halkan, hogy Sofit fel ne keltse, kiment a konyhába, és a már jól megszokott sorrendben megkezdte a reggeli folyamatokat. Ez abból állt, hogy bekapcsolta a kávéfőzőt, és amíg az üzemkészre állt, a

fürdőszoba felé vette az irányt. A két nő miatt szinte ez az idősáv volt az, amikor teljes terjedelmében tudta használni a fürdőt.

A reggeli kávé illata és a TV hangja ébresztette Sofit, aki csoszogó léptekkel, hunyorgó szemmel Alexhez sétált, átölelte és hozzábújt.

- Nem hiszem el, hogy már öt óra van!

- Már el is múlt, kincsem! - Alex szorosan magához húzta Sofit, aki ettől úgy érezte, hogy a következő órát inkább töltené a férje karjai közt, mintsem hogy a munkába készülődjön.

- Péntek van. Ezt már guggolva is kibírjuk. Amelia nincs itthon, így a ma este és a holnap délelőtt a mienk.

- ásítozott Sofi.

- A kávéd, szívecske! - nyújtott egy kávéval teli bögrét Alex a felesége felé.

- Köszönöm! - Sofi azzal a mozdulattal leült a jól megszokott fotelébe és csak bámult ki a fejéből. Alex morgolódása rántotta vissza a valóságba.

- Nem hiszem el, hogy korán reggel semmi mást nem hallasz a TV-ből, csak erőszak, halál, baleset. Így induljon az ember motiváltan a munkába!

- Várj egy kicsit, a hírek végén mindig vannak cukiság percek. Például melyik állatkertben mi született

- mosolygott Sofi, miközben átadta magát a kávé élvezetének.

A mindennapi rituálék már megszokottá váltak a család életében az együtt töltött évek alatt. A mai csak abban különbözött, hogy nem kellett Amy-t keltegetni és noszogatni. Azért Alexnek eszébe jutott, hogy mi lenne, ha felcsörgetné a lányát egy ébresztővel, és meg is osztotta ötletét feleségével.

- Mit gondolsz, Sofi szívem? Úgyis nehezen kel fel mindig.

- Jó poén lenne! De szerintem hagyd, hadd aludjon, és hadd élvezze ezt a kirándulást. Tudod mennyire várta már. Inkább gyere és segíts felhúzni ezt a cipzárt, mert nem érem el!

Alex a reggeli előkészületeivel foglalatoskodott. Segítőkészen Sofihoz fordult, felhúzta a nő ruháján a cipzárt, majd visszafordult, és az asztalra mutatott.

- A reggeli szervírozva, hölgyem! - Alex ragaszkodott, hogy minden nap együtt reggelizzenek még elindulás előtt, mert napközben sokszor nem mindig volt idő rendesen kajálni. Ezért a reggelik már

évek óta megszokottá váltak, mint ahogy az is, hogy ezt rendszerint Alex készíti el.

Munkába menet ma sem maradt el a reggeli csúcs, de valahogy ma kicsit gyorsabbnak tűnt. Alex beparkolt az önkormányzat parkolójába és már épp búcsúzkodtak, amikor Alex egyik kollégája futott hozzá.

- De jó, hogy itt vagy! Sürgősen ki kell mennünk az egyik intézménybe, mert este csőtörés volt. Azóta már elhárítottak, de a kárt fel kell mérni és a délelőtti beszámolóhoz hozzá kell csatolni.

- Na, ennyit a guggolásról! - mondta Alex és egy csókkal búcsúzott Sofitól. - Jó munkát, édes! Meló után tali.

Alex és a munkatársa beültek a céges autóba, és elindultak az intézménybe felmérni a károkat. Odaérve kisebb csatatér várta őket, mintha árvíz vonult volna végig az épületen. Az udvaron bútorok sorakoztak, a bútorokra különböző ruhák, ágyneműk voltak kiteregetve, hogy a nap minél hamarabb megszárítsa őket. Az udvar teljesen felázott, még jó, hogy a parkoló betonozva volt.

- Jó, hogy nem az ünneplőcipőmet vettem fel, mert most nagyon bánnám, hogy bokáig gázolok vele a sárban - mondta Alex.

Szinte szó szerint bokáig sarasak lettek, mire bejutottak. Az épületben már várta őket az intézmény vezetője, egy nyugdíjhoz közeli, de korát meghazudtolóan, fiatalosan öltözködő nő.

- Jó reggelt, Alex, George! Elnézést, hogy iderángattam önöket, de tegnap este eltört a főnyomócső, és ne tudja meg, hogy mi volt itt… Mindenhol jött fel a víz, az emberek pánikban fel és alá rohangáltak, a bútorokat alig tudtuk kihordani, mindenünk csurom víz lett. Még a nappalos kollegákat is be kellett hívnom hajnalban, hogy segítsenek. Mire a vízművek kiért, itt egy kisebb tó alakult ki, és csak álltunk és tehetetlenül néztük, mert nem tudtunk tenni semmit. A vízművek elzárta a főcsapot, így most nincs vizünk. Azért mielőtt elzárták, a nagy ötvenliteres tartályokat teletöltöttük, így remélhetőleg az étkeztetés és a higiéniai feladatok továbbra is megoldhatóak. Az időseket elhelyeztük a keleti szárnyba, a ruháikat, amelyek megáztak, azok most száradnak. Amúgy az intézmény ezt leszámítva normál üzemmódban

működik. A berendelt nappalos kollégák már nem mentek haza, az éjszakásokat meg már hazaküldtem.

- Köszönöm a beszámolót, Mrs. Fisher - mondta Alex, és kollégája felé fordult. - George! A kamerával járjátok körbe az intézményt, mindent vegyél fel, ami alapján a jegyzőkönyvet el tudjuk készíteni. Mivel ezt még a délelőtti beszámolóhoz csatolni kell, így azonnal lássatok hozzá. Mrs. Fisher! Ha a ruhák megszáradtak, azonnal küldjék a mosodába az összeset. Mikorra várhatóak a vízmű emberei?

- Bármelyik pillanatban megérkezhetnek. Biztosítottak felőle, hogy a reggeli műszak itt fog kezdeni.

Ahogy ezt kimondta, hangos dudálással a vízmű szervizautója kanyarodott be az udvarra.

- George! Akkor, ahogy mondtam, járjátok körbe az épületet, én meg beszélek a vízmű embereivel.

Bő két óra múlva Alex és kollégája már visszafelé tartottak az irodába, és már az úton elkezdték a beszámolót felmondani a telefonba, hogy beérve a titkárnő minél hamarabb be tudja vinni a rendszerbe.

Az értekezlet annak rendje szerint lement, elfogadták Alexék beszámolóját, megtárgyalták a napirendi pontokat. Alex a nap hátralévő részét az irodájában töltötte. Nem volt nagy iroda; elfért benne az íróasztal, egy szekrénysor, pár kisebb fiókos szekrény, és pár álló virág a sorokban. Alex azért szerette, itt nyugalom és csend honolt, itt tudott csak igazán a munkájával foglalkozni. Az irodához tartozott egy kisebb előtér, itt ült a mindig csinos