részlet

A mű eredeti címe
The School for Good and Evil 6: One True King

Text copyright © 2020 by Soman Chainani
Illustrations copyright © 2020 by Iacopo Bruno
Hungarian translation © 2022 by Bozai Ágota

Published by arrangement with HarperCollins Publisher
All rights reserved.

Kiadta a Menő Könyvek, a Manó Könyvek Kiadó Kft. imprint kiadója.
A Manó Könyvek Kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja, 2022
1086 Budapest, Dankó utca 4–8.
www.menokonyvek.hu
Felelős kiadó: Kolosi Beáta ügyvezető igazgató
Minden jog fenntartva.

Felelős szerkesztő: Csapody Kinga
Olvasószerkesztő: Kótai Katalin
Műszaki vezető: Rácz Julianna

A magyar kiadás borítóját Iacopo Bruno grafikáinak felhasználásával Magyari-Ésik Zsófia tervezte

ISBN 978 963 584 274 2

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Minden Olvasónak, Jóknak és Rosszaknak

cd

Ősidőknek erdejében

Két kastély áll, fej fej mellett;

Egy a Jónak, egy Gonosznak,

Együtt, de mind mást tanulnak.

Menekülnél, de nem lehet,

Kifelé csak mese vezet.

1. rész

c 1 d Romlott cukor, avagy: valami bűzlik

A BOSZOR-KARMA-KÖR

Egyes mesék már az első szónál félremennek, teljesen, javíthatatlanul rosszak.

Egyes mesék egyenesen leglényegükben romlottak.

Ilyen például az a nem-mese mese, amelyben az ő anyját megölték, gondolta Hester a sűrű sötét erdőben előrenyomulva. Az ő Anyja békésen élt, senkit nem zavart, csak a saját dolgával foglalkozott a mézeskalács házban, amikor két fiatal vandál beette magát a tetőn. Ő akkor egyedül volt a kiságyában; délutáni szundikálásából arra ébredt, hogy két ogreszerű, kövér gyerekarc néz rá. Csupa cukorszilánk és mézeskalácsmorzsa volt mind a kettő. Egy pillantást vetettek csak a gyerekre, akit éppen árvává tettek, aztán gyáván elmenekültek; ott hagyták a tönkretett családot, házat. És ezért még jutalmat is kaptak; hősökként ünnepelték őket, ők ketten legendává váltak, miközben Az ő anyja a kemencében égett el. Azóta amikor Hester igazságtalanságot, rossz irányba fordult történetet érez, a romlott cukor savanyú, undorító szagát is érzi.

Ahogy most is.

A szóban forgó történet egészen rövid. Egyszerű tényközlés, de Hester egész testében megborzongott; minden szőrszála felállt, mint a kígyók közé dobott macskának. Nem tudta, mennyi ideje virít a felirat a Végtelen Erdő kék egén. Napokat töltöttek a föld alatt, Gnómiában. Amikor a felszínre léptek, a Krixleonisskrax üzenete már ott volt.

Rhian király

és

Sophie hercegnő

esküvője

az eredeti terveknek megfelelően most szombaton alkonyatkor tartatik meg Camelot várában. A menyegzőn az Erdő minden lakója szívesen láttatik vendégül.

Arany betűkkel volt írva, mint Rhian király és Sophie hercegnő többi üzenete, felhők testén. Rhianről bebizonyosodott, hogy hazug, és minden hasonló üzenete csapda. Ám ez az üzenet egyáltalán nem volt olyan fellengzős és terjengős, mint a többi. Ez rövid, tömör, egyszerű… mégis valahogy több jelentésű, de ezt az érzését Hester valami okból nem tudta szavakba önteni.

Egy árnyék jelent meg mellette.

– Ez ostobaság, Hester. Vissza kell fordulnunk, most azonnal – mondta Anadil. Fekete csuklyás köpönyeget viselt, ami kiemelte ezüstfehér haját és vörös szemeit. – Sophie elárult minket. Alkonyatkor feleségül megy Rhianhez. Ma éjjel. Ezt írja az üzenet. A nap pedig lemenőben van. Vagy visszamegyünk Camelot várába, és megakadályozzuk, hogy ez a házasság megköttessen, vagy mind meghalunk.

Hester nem is figyelt rá. Mintha meg sem hallotta volna, amit Anadil mondott. Mert a távolban meglátta Borna Coric fényeit. Amint ő és barátnői ennek az új királyságnak a földjére lépnek, nagyon óvatosnak kell lenniük. Mint az Erdő minden népe, Borna Coric polgárai is vadásznak a Jók és Rosszak Iskolájának növendékeire.

Újabb árnyék lépett hozzá…

– Aninak igaza van – jegyezte meg Pötty. Ő is csuklyás, fekete köpönyeget viselt. – Ráadásul úgysem juthatunk a barlangok közelébe. Az kizárt. Illetve mi vagyunk kizárva. Bejutni teljességgel lehetetlen. De ha most visszafordulunk, Varjúvárnál fellopózhatunk a Virágalattira. Azzal időben visszajutunk Camelot várába, és megakadályozhatjuk az esküvőt…

– És hagyjuk itt Merlint? – kérdezte Hester megbotránkozva. – Ezt a feladatot adta nekünk Perrszepó. Az a küldetésünk, hogy megmentsük a nagy varázslót valamelyik Tovatempo-barlangból. Hogy megmentsük a legjobb fegyvert. Nem az esküvő a feladatunk. Nem Sophie a feladatunk. Hanem Merlin. És ha van valami, amihez a mi Boszor-karma-körünk ragaszkodik, az az ígéret és feladat teljesítése.

Nagy erővel igyekezett előre, de Anadil az útját állta.

– Ígéretünknek és feladatunknak semmi értelme nincs, ha Rhian lesz az Egy Igaz Király – jelentette ki a sápatag boszorkány. – Rhiannek két dologra van szüksége. Az egyik az, hogy mind a száz királyság égesse el Arthur király hűséggyűrűjét. A másik az, hogy Sophie-t feleségül vegye, és ezzel királynévá tegye. Ha mindkét feltétel teljesül, megszerzi a Ténetész feletti hatalmat. Ha a menyegző napnyugtakor lesz, az csak azt jelentheti, hogy már az összes gyűrű odalett! Rhian és Sophie házassága az utolsó lépés. Ezt mondta nekünk Sophie odalent Gnómiában. Amint ő lesz Rhian királynéja, a Krixleonisskrax lesz az új Ténetész. Rhian bármit írhat, és amit ír, valóra válik! Egyetlen tollvonással királyságokat törölhet el a föld színéről, megölheti a barátainkat, megölhet minket is! A mi történetünknek pedig azzal vége…

– Nem lehet minden gyűrű Rhiané, mert Nottingham gyűrűje még megvan. Pötty apjának birtokában van a hűséggyűrű – jegyezte meg Hester jegeces hangon. – A seriff pedig nem égeti el a gyűrűjét Rhian király kedvéért. Még nálunk is jobban gyűlöli. Ha a seriff meghalna, a gyűrűjét Pötty örökli. Mi pedig akár a világ végére elmegyünk, hogy megvédjük Pöttyöt és a gyűrűt. Ahogy most Merlinért tesszük ugyanezt – mondta Hester, azzal átnyomult társai mellett, és összehúzta magán a köpönyeget.

– Hát nem érted? Sophie feleségül megy Rhianhez – hangsúlyozta Anadil. – Vagy azért, hogy ő maga megmeneküljön, vagy azért, hogy Camelot királynéja lehessen…

– Te tényleg azt hiszed, hogy Sophie feleségül megy Rhianhez – vágott vissza Hester – azok után, hogy segített nekünk elmenekülni előle?

– Ezt írta Rhian – érvelt Pötty. – Ez áll a történetében.

– Az ő történetében – állapította meg Hester, az égre pillantva. – Valami nagyon nincs rendben abban az üzenetben. Ám amíg nem jövök rá, hogy mi az, ami nem illik bele a képbe, addig az eredeti terv szerint haladunk. Ráadásul ha van valami, ami számomra kiderült Sophie-ról, az éppen az, hogy mindannyiunknál tehetségesebb és nagyobb hatalmú boszorkány. Biztos vagyok benne, hogy a király azt kapja, amit Sophie akar, ott és akkor, amikor Sophie akarja.

– Hester, egy órán belül lemegy a nap – nyaggatta Anadil.

– Éppen ezért nagyon fontos, hogy a lehető leggyorsabban megtaláljuk Merlint. Ő a legjobb esélyünk, hogy Rhiant legyőzzük. Rhian éppen ezért zárta a barlangokba.

– De akkor miért nem ölte meg egyszerűen Merlint? Legjobb tudásunk szerint gondolkodva arra a következtetésre juthatunk, hogy Merlin vagy halott, vagy felhasználta, elfecsérelte a Varázsló-Óhajvágyát, és ezzel az úttal az ördögnek tartoztunk. Azért küldtek ide, hogy minket is megöljenek.

– Varázsló-Óhajvágyát? – kérdezte Pötty. – Azt Aladdin barlangjában kell elmondani?

– Az a Dzsinn-Kívánság, te féleszű, illetve esztelen. Nem csoda, hogy Lesso megbuktatott – jegyezte meg Anadil. – Minden varázslónak van egy óhaja. A Varázsló-Óhajvágyat arra használják, hogy megválasszák, hogyan akarnak meghalni…

– Merlin pedig semmiképpen nem használná ezt fel, amíg mi veszélyben vagyunk – mordult Hester, azzal elindult Borna Coric kapui felé. – Merlin ott van. És a segítségünkre van szüksége.

– Nem gondolkodsz, Hester. Tegyük fel, hogy valóban ott van valamelyik barlangban – vetette fel Anadil. – A Tovatempo-barlangrendszer időcsapda. Mindegyik barlang az. Pár pillanat valamelyikben, és évekkel öregszel. Merlin pedig már hetek óta ott van.

– Akkor menjetek vissza nélkülem – jelentette ki merészen Hester, azzal belépett a kapun. Ott azonban hirtelen megtorpant.

Anadil és Pötty ugyanúgy.

Az erdőtalaj eltűnt, az ég vette át a helyét. A boszorkányok már nem földösvényen jártak; a naplementén álltak, lila és rózsaszín vásznon. A Krixleonisskrax a magasból a lábuk alá csúszott. Minden arany betű akkora volt, mint egy ház, a talpuk alatt a horizontba vésve; a Rhian király házasságát bejelentő üzenet lett az útmutató. Ahogy a boszorkányok óvatosan, feszélyezett csendben haladtak előre, Hester megint romlottcukor-szagot érzett. Valami bűzlik. Lepillantott, Rhian betűin kereste a rothadó büdösség okát.

– Hester – szólt Pötty, felfelé pillantva.

Hester pislogott.

Nem csak az ég fordult felülről lefelé.

Borna Coric királysága teljes egészében a feje tetején állt.

Hallott már erről a felfordult világról, ahol a világ fejen áll, de teljesen más dolog ezt a való életben látni. Itt a talaj magasan az égen volt, föld-mennyezetet alkotott, az ég pedig ott rögzült, ahol a földnek kellett volna lennie. Lila babszárak lógtak le a földtetőről a felhők lapos talajára.

A babszárak mentén fordított házikók álltak; lakóik is megfordulva, bútoraik és minden más holmijuk szintúgy; nem hatott rájuk a gravitáció törvénye. Lila indalétrák és csigasorok kötötték össze a babszárakat. Utak. Felfordított virághíd húzódott a falutól a fő térig. A boszorkányok a forgalmas tér, a fejük tetejére állított szobrok köré épített felfordított üzletek felé igyekeztek. Hester észrevette, hogy királyi alakok; Borna Coric királya és királynője a gyermekeikkel; a szobrok feje az ég padozatára volt rögzítve, talpuk a királyság fölé magasodott. Hester közelebbről azt is látta, hogy a király és a királynő szoborarca furcsamód fiatalnak tűnik. Majdnem olyan fiatal, mint a gyerekeik.

– Ez egészen hátborzongató – mormogta Anadil. Miközben az emberek odafent fordítva siettek, a két boszorkány a szobrok árnyékában rejtőzött. – Meglátnak minket, Hester. Csak a mi fejünk áll jó felé. Ráadásul a barlangot állítólag mérgező tenger veszi körül. Vizet sem látok, nemhogy tengert. Szerinted?

– Szerintem e mögött lehet – felelte Hester lábujjhegyre állva. De csak újabb üzleteket és szobrokat látott. – Át kell osonnunk, úgy, hogy ne vegyenek észre minket.

– És aztán keljünk át a mérgező tengeren, amit nem is találunk? – tette fel a teljesen logikus kérdést Anadil. – Nem is szólva arról, hogy tilosban járnánk, vagyis birtokháborítást követnénk el, ha bemennénk azokba az átkozott barlangokba.

– Ha a patkányaid itt lennének, kikémlelhetnék a terepet. Akkor hasznodat vennénk ahelyett, hogy púp lennél a hátunkon és az agyunkra mennél – jegyezte meg Hester.

– Az egyik elhunyt. A másik eltűnt. A harmadik megtalálta Merlint, és megmondta Dovey-nak, hogy hol van. Az én patkányom miatt vagyunk most itt. Na, ki a hasznos? – vágott vissza Anadil.

Hester azonban már elindult előre; felfordított üzletek padlói felé nyújtotta a fejét. A Borna-Buci üzletben a felfordított vásárlók baguette-ekkel, briósokkal és cukormázas felükkel lefelé néző tortákkal tömték tele a kosarukat. A Szélhossz-Szabóságban lila molylepkerajok javították a várakozó ügyfelek ruháit felfelé fordított ruhafogasokon. A szomszédban, Sylvie Szalonjában férfiak és nők ültek fordítva álló székeken, újságot olvastak, és közben repülő szilfek nyírták a hajukat. Egyik vendég arca sem volt feldagadva; mintha arra születtek volna, hogy fejjel lefelé éljenek.

– Nincs elég felfordulás a világban anélkül is, hogy tényleg fel legyen fordulva? – tűnődött Anadil.

– Talán ők így tisztábban látják a dolgokat – vélekedett Hester.

– Hát, úgy látom, az a csoport legalább olyan vak, mint a többi – mondta Anadil.

Hester követte barátnője tekintetét. Kupolás színházépületet látott, ami úgy lógott egy lila babszár végén, mint valami karácsonyi csecsebecse. „Borna Amfiteátruma.” Ez állt az épület tetején. A kupola is fordítva állt; a közönség fejjel lefelé, lábbal felfelé ült, és Rhian király koronázásának varázsolt, szürke fantomfényekkel vetített közvetítését nézték. A varázstávlát-kép ismerős jelenetet mutatott: Rhian őrizőn fogja Sophie-t maga mellett; a hercegnő fodros fehér ruhában áll. A nézők a király minden szaván csüngnek; lefelé fordított fejű árusok Oroszlán-emléktárgyakat árulnak: bögréket, pólókat, kalapokat, kitűzőket…

– Ez nekik a szórakozás? Újra és újra megnézik annak az alávaló alaknak a koronázását? – tette fel a kérdést Hester. Abból a távolságból Rhian szövegét úgysem lehetett érteni.

– Valószínűleg minden órában lejátsszák – mondta Anadil, fejét oldalra hajtva, hogy jobban lásson. – De nagyon furcsa. Nem emlékszem, hogy varázstávlátolták volna a koronázást.

Színes lebernyegeket viselő barna bőrű család haladt el mellettük az égúton, fejjel lefelé, mint a boszorkányok; Borna Amfiteátrumát és a fejjellefelé-királyság többi látnivalóját nézegették. Turisták, Drupathiból, gondolta Hester, és Anival együtt feszes mosollyal üdvözölte őket. A család viszonozta a mosolyt, de furcsa pillantásokat vetettek Pötty felé. Pötty a háttérben meghúzódva éppen indákat rágcsált, amiket persze világló ujjával előbb csokoládévá változtatott.

– Légy óvatosabb! Észrevehetik, hogy fénylik az ujjad – mordult rá Hester, azzal az árnyékba húzta. – És ne duzzogj!

– Csak… szóval… amit ott mondtatok… – nyafogta Pötty. – Ha apa meghalna, Nottingham gyűrűjét nem én öröklöm. Megváltoztatta a végrendeletét, miután kiszabadítottam Robin Hoodot. Nem hiszem, hogy visszacsinálta volna azóta. – Leveleket varázsolt csokoládévá. Világló ujja remegett. – Ha Rhian feleségül veszi Sophie-t, akkor talán már nála is van apa gyűrűje. És mindez miattam. Mert apa nem bízta rám. Ami azt jelenti, hogy miattam apa… apa…

Hester szigorú arckifejezése ekkor megenyhült.

– A Boszor-karma-kör nem így gondolkodik – mondta, azzal két tenyerével eltakarta és kioltotta Pötty ujjfényét. – Gondolj arra, mi mindent tettünk, hogy eljuthassunk idáig. Mindenki kivette a részét az erőfeszítésekből. A farkasok nem segítettek volna nekünk, ha nem vesztegetted volna meg őket csokihóval. A varázsszőnyeg nem csempészett volna át minket az alagutakon, ha Ani nem fenyegette volna bolyhokrabontórontó varázslattal. Életben vagyunk, Pötty. Már majdnem megtaláltuk Merlint. Akármit is gondolt rólad apád, amikor hirtelen felindultságában megváltoztatta a végrendeletét, most már más a véleménye. Szeret téged, Pötty. Annyira szeret, hogy egyesítette erőit Robin Hood csapatával – a saját Nemezisével és embereivel –, hogy megvédjen téged, és biztonságban lehess. Akármi is az apád, azt akarta, hogy fejezd be a küldetésedet.

Pötty ezen gondolkodott egy kicsit. Cipőjét bámulta, aztán mély levegőt vett, és eldobta a csokoládét.

– Csak hogy meg legyen jegyezve. Nem változott a véleményem. Szerintem Sophie visszament Rhianhez. Miatta maradt ott. Pontosan úgy, ahogy az üzenetben írták. Ugyanaz a történet, mint amikor Rafalhoz visszament. Túl sok időt töltött az Agatha és Tedros szerelmespár társaságában, és egyszerűen irigy vagy féltékeny, és el van keseredve, és emiatt van az, hogy megcsókol bármilyen fiút, aki hajlandó őt elfogadni, legyen az akár hazug, gyilkos vadállat.

– Lehetne ennél sokkal rosszabb is – jegyezte meg Hester. – Ha például a Kígyót csókolná.

Pötty felhorkant.

Hideg szél lebbent a téren, a boszorkányok jobban összehúzták magukon a köpönyeget; vacogva nézték a varázstávlát-vetített képet a kupolán. Ekkor Hester megérzett valamit a szélben… Valamit, amitől izmai megfeszültek, és démona megmoccant…

– A tenger – jelentette be barátai felé fordulva. – Egészen közel van.

Vezette őket. A három lány denevérként siklott a sötétedő égtalajon, óvatosan kikerülték a babszárakra akasztott, felfelé lógó lámpások fényét. A Boszor-karma-kör tagjai Borna Amfiteátruma mellett haladtak; Rhian hangja egyre hangosabb lett, a tenger sós illata egyre erősebb…

– Egy pillanat! Nézd a ruháját – szólalt meg Pötty.

– Cssss – csitította Ani.

– De Sophie nem ezt viselte Rhian koronázásán – folytatta kitartóan Pötty. – Biztos, hogy ez felvételről megy?

Hester megtorpant. Anadil is.

Egyszerre néztek fel, a megfordított varázstávlát-képet bámulták; Rhian és Sophie közelről; a király és a hercegnő képe áttetsző.

– Erdő lakói! Soha nem gondoltam volna, hogy egyszer eljön egy ilyen nap, mint ez a mai. Ma reggel megtudtam, hogy Rókaerdei Japeth, a fivérem Tedrosszal és Agathával szövetkezve a trónomra tört – mondta Rhian. – Azt hittem, hogy fivérem a Sas az én oroszlánom mellett. De nem. Kígyó volt. Kígyó. Végül azonban mindig az Oroszlán győz. Mire ezt a varázstávlát-képet látjátok, Japeth a várbörtönben lesz, és soha többé nem kerül a szemetek elé. Erdőnket lázadók ostromolják, és saját véremben sem bízhatok. Egyedül én védhetem meg magunkat, csakis én. Egymagam fogom megbüntetni ellenségeinket. Egymagam fogom garantálni az erdő biztonságát.

– Pöttynek igaza van. Ez nem a koronázás – mondta Anadil. – Ez… ez most van.

Hester azonban a királyt figyelte: a ridegséget a hangjában, az ürességet a szemében. Kabátján a selyemszálak úgy mozdultak el, mintha pikkelyek csúsztak volna egymáson… Mellette Sophie üres mosollyal állt, mint zsinóron mozgatott báb. A király még szorosabban fogta.

– Egy áruló azonban nem akadályozhatja meg országunk dicsőségét. És bár elvesztettem egy hűbérest, hamarosan királynőt nyerek. Igaz szerelmemmel kötendő házasságom szertartását az eltervezetteknek megfelelően tartjuk meg, és varázstávláttal közvetítjük az egész Erdőnek. Ezt megígérem minden alattvalómnak. Ha Sophie és én házasságra lépünk egymással, a mi világunkban minden lehetségessé válik.

Ekkor Sophie-ra nézett, aki tökéletes mosolyát fenntartva egyenesen a varázstávlát-kép felvevőlencséjébe nézett.

– Éljen az Oroszlán! – jelentette ki. – Éljen az Egy Igaz Király!

A kép kimerevedett, Rhian és Sophie arca látszott, majd ez a szöveg jelent meg rajta:

RHIAN KIRÁLY

ÉS

SOPHIE HERCEGNŐ

ESKÜVŐJE

Az élő varázstávlát-közvetítés

30 perc múlva kezdődik

– Látod? Igazunk volt – súgta Anadil fülébe Pötty. – Sophie tényleg feleségül megy Rhianhez!

Hester azonban csak Rhian kimerevített képét nézte, pupilláinak sötét mélységét, ajkának hullámos kígyóvonalát. És Hester pillantása lassan Sophie-ra csusszant, akit jövendőbelije erővel tartott szorosan maga mellett. Sophie szeme fénye kihunyt, a boszorkányjelleg eltűnt tekintetéből, mintha ott sem lett volna.

Hester hirtelen újra érezte azt a szagot, mintha a bűz beborította volna. Savanyú, undorító rothadásszag. Rossz cukor.

– A Kígyó az Oroszlán… az Oroszlán a Kígyó – mondta ki következtetését Hester.

Anadil elkomorult.

– Hester?

– Mi az? – tudakolta Pötty.

A tetovált boszorkány feléjük fordult Arca egészen sápadt volt.

– A világ tényleg a feje tetejére állt.

Tartalom

1. rész

1. Romlott cukor, avagy: valami bűzlik

2. A múlt nélküli lány

3. Óhajok sóhaja

4. Oltár és Grál

5. Pergamentekercsek fehér szerte-permete

6. Jó kislány

7. Mahamip

8. Varázsló-Óhajvágy

9. Nagy bajban a barlangban

10. Gondolkozz úgy, ahogy én

11. A 41-es páncélkamra

12. Mintha mi sem történt volna

13. Büszkeség és ballépések

2. rész

14. Fatima barátra talál

15. Hízva bízzál

16. A Tizenegyek Lovagrendje

17. Hercegnőben sose bízz!

18. Szerelem. Értelem. Élelem.

19. Titkos fegyver

20. Baráti beszélgetések

21. A terv fele beteljesedett

22. Kígyószem

23. Ízig, vérig

24. Agatha hada, avagy négyen a térben

3. rész

25. Kardok harca

26. Ne állj szóba idegenekkel!

27. Hölgy-válasz, avagy: tudakold a Tó Asszonyától

28. Szépség és Szörnyeteg

29. Napkeleti Grillázs-villa

30. Kard és Oroszlán

31. Lila lombok alatt

32. Samsara

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok:
Alegreya Sans SC – SIL Open Font License
Architects Daughter – SIL Open Font License
Berkshire Swash – SIL Open Font License
Carattere – SIL Open Font License
Caveat – SIL Open Font License
Cinzel – SIL Open Font License
Courgette – SIL Open Font License
EB Garamond – SIL Open Font License
Girassol – SIL Open Font License
IM Fell English – SIL Open Font License
Medieval Sharp – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Nymphette – Nymphont License v1.00
Pirata One – SIL Open Font License
Patrick Hand – SIL Open Font License
Rye – SIL Open Font License
Uncial Antiqua – SIL Open Font License