horváth benji  emlékmű a jövőnek

© 2022 Horváth Benji

© 2022 Jelenkor Kiadó, Budapest

A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje.

A borítón Gagyi Botond Magnetic Fields 2 című festménye látható.

Borítókép © 2022 Gagyi Botond

Borítóterv © Tillai Tamás

Szerzőfotó © Orbán Orsolya

ISBN 978-963-518-195-7

Felelős kiadó Nagy Boglárka

Felelős szerkesztő Szenderák Bence

A szöveget gondozta Hradeczky Moni

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Tördelte Kaposvári Franciska

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft. www.ekonyv.hu

A szerző a kötet megírása idején
az Emberi Erőforrások Minisztériuma
Móricz Zsigmond irodalmi alkotói ösztöndíjában
és a Communitas Alapítvány Alkotói Ösztöndíjában részesült.

sonic reducer

ROOTS RADICALS

A kétezres években szüleim etették a punkokat

az ország minden tájáról – hálózat voltunk,

koncertekre, fesztiválokra jártunk, ott aludtunk, ahol,

akinél lehetett – viszonoztuk, amikor lehetett.

Egyszer a No Man’s Band, egy temesvári anarcho-feminista

punkbanda dobosa nálunk vendégeskedett

– hatalmas, vidám férfi, nagy sebhellyel az arcán –,

az volt az egyetlen alkalom, hogy anyám megkérdezte:

„Fiam, kit hoztatok ide?”

Errefelé az emberek mindig haragudtak

a föld miatt. Minden más miatt is,

hogy fent tarthassák fejüket ebben az ezerarcú,

istenektől és hagyományoktól hullámzó

medencében. A sebhelyek, a föld biztos

– a tulajdon nem. Gazdag, gyönyörű földek,

ahol egykor sziklák, patakok és erdők

uralkodtak – ma rómaiak, tatárok, törökök,

szlávok, szászok, örmények, zsidók, románok

és magyarok szelleme keveredik

régi és új birodalmak határvidékein.

Szép család, mint mindegyik, amelyet idő űzött kőbe.

Megtört, büszke szörnyszülöttek vagyunk.

Sötét fenyvesek könnyeit, elfelejtett ösvények

horzsolásait viseli bőrünk. És ezt a sokarcú testet

nem lehet uralni sokáig. Ezt a szellemet

nem szelídíti meg törvény. Kiköpi magából.

Ez a forrongó táj nem állatkert, hanem

örökmély kútja kezdetnek és végnek. A múlt

kísértetei időznek még e belekben: e sámánnak

őrült a szeme és törött a mosolya. A föld mérgek

könnyeit és vizek könnyeit itta, és mérgek fáit

és vizek fáit szülte. E pásztor ismeri a rétek titkait,

az órákat fel és le. E kereskedő ismeri legsötétebb

vágyaid. Ez a vándor el is vihet oda. Ez a virág megöl.

Ez meggyógyít. Ez a nagymamám. A testvérem.

A barátaim. Ezek testek. Mind egy.

Amikor kölyökpunkok voltunk, köptek utánunk.

Gyakran keveredtünk balhéba, egymást és másokat

hergelve vagy éppen visszafogva. Volt, aki megőrült,

megölte magát vagy megölték. Van, aki itt van,

de ma se találja helyét, és van, aki éppen csak

hogy bírja még. Mélyen haragudtunk az elnyomókra,

az ítélkezőkre és a megkülönböztetőkre. A privilegizáltakra.

Saját konformitásunkban minden konformizmusra.

Nekem az, hogy hosszú évekig csakazértis olcsó alkoholt ittam,

és minden szart kipróbáltam, az ellenállás zsigeri

formája volt. Mert a saját egészségemet, ha tönkreteszem,

a közös testben teszek kárt. Azóta se tudtam meggyógyulni

teljesen. A barázdák mélyek. Nehéz és lassú a gyógyulás.

Az a harag ma is ott van bennem. Nehezen

és lassan vagyunk egyek. És még nehezebben,

még lassabban vagyunk együtt különbözőek.

De ma nem félek a sebhelyektől.

Az én testemen sok a sebhely. Saját és más

kezek általi gyötrelem és eksztázis rajzai.

Testem önmaga számára is idegen, otthont ad a szélek

nyugtalan ütköződéseinek, nyög és akar, mordul és üvölt,

nyúlik és törik, lendül és fohászkodik, ahogy vére kering

a dobok és gitárok és énekszó ritmusára a füstben.

Csillagközi hálózatok bonyolult szövevénye.

Hagyd békén a testem. Idő kell neki, hogy megnyílhasson

előtted szeszélyes gravitációja. Mint egy fekete lyuk,

a testem szabad: átalakít mindent, és minden

átalakítja.

tranzit

15 óra 40, árnyékot sző a fikusz és a bazsalikom.

megint messziről jöttél ebbe a konyhába

vissza: fehér dacia siklik át a havasokon.

böjtölsz, hogy estére beolvadhass

könnyedén, semlegesen, épp időben:

eltökélt mozdulatsorok, összefüggéstelen tél.

egy másik éjszakában még javíthatsz a képleten,

de egyelőre lapítasz a közönség soraiban.

egyelőre mindenki jót akar, tiszta szívvel szövi

a geopolitikai árnyéktakarókat. hallgat a föld.

manapság ezeknek minden könnyebb

– nem az utcádon öl, csak a kert mögül fenyeget

és fejet csóvál, tűkön ül egy instant isten emmausban,

pirulát tör, de nem hagy időt érteni, ismerkedni:

gyorsan tessék teljesíteni, hálásan felszívódni!

te mindent megkaptál, fiam. vénába a tápot,

mert úgy a biztos: amnéziás szentek, szintetikus

asszisztensek kialvatlanul, megveszekedetten

intézkednek körülötted. kezükben törvénytáblák,

a magáéhoz mérten preparálna mindjük:

simogat, szelíden fejet mos, fél kézzel előre

gyűjti a skalpokat. sose gondolta volna ő se,

mennyi mindent megtehet békeidőben,

szeretetből. ismeri magát: félti a földet a gyengéktől.

reggeli, félhomályos konyha. mint egy rossz csempész,

húzod az időt, beletörődve öntözgeted a földet.

nem tudhatod, mi kelhet ki belőle. de ami kivár

a jég alatt – csak bizalommal kezelheted.

ismered a körzetet: álmodban sokszor

folyik a vér a hóban, aztán mindent eltakar a fagy.

peremről leszakadt táblákat visznek

a határfolyamok: elhalt birodalmak fosszíliái.

hidegen tárgyalsz a gólemekkel: herceg,

hátha megszüli ez a tél a törlesztést is.

mintha volna valami menthető az örökségből,

ha lassabban és hosszabban veszel levegőt.

Következetes

Hogy is magyarázzam el neked,

ennyi, fel van számolva, mégis üldöz,

és szeretem, ki vannak tárva a kapuk,

és terjed a sötétség ezen az udvaron,

holnapig még online, még minden a régiújban,

már más szemekkel nézek a bűneimre,

mégis nehéz, mégis elhallgatok.

Ritmusban álmodok, és rádióhullámokban

én is, árapályban jönnek a deuszok,

az exek és a machinák, egyik sem teljes,

egyik sem csak az enyém, a jövő skarlátvörös,

mérges felhőkben pusztít – megejtően szép.

Lennék következetes, aztán a káosz

félholdja uralkodik, ahogy leereszkedem

ugyanazon az úton, ugyanazzal a szorongással,

maradok, mert még mindig történhet valami,

fáradt szemek, hétköznapi cirkusz, rögtönzött

hadműveletek, egyik a másik után siratja

szíve körül az olvadó jégtáblákat.

Eljátszani újra, hogy semmi nem hiányzik,

vagy eljátszani az érzést, hogy most másképp

csinálunk mindent, meggyőzni magam,

hogy ott születik meg a világ, ahol éppen

meggyőzöm magam róla, hogy ennyi,

minden vonal egyenlő, minden vonal

máshova vezet, minden vonal találkozik.

Végül is szép ez a randalírozás, pont jókor

élünk, ha történelmet ismétlünk,

azt VR-ban tesszük, és éjjel, amikor

aludni kéne, a jeleket keressük

önképünk pislákoló neonjaiban,

mintha időt akarnánk nyerni kezdés előtt.

front

amióta nem hiszek benne, hogy hat rá a front,

szinte alig gyullad be a fülem. ma esik,

tegnap sütött a nap, tegnapelőtt sok szél, eső, kis nap.

tegnapelőtt b.-vel ereszkedtünk le a centrumba,

hasogatott a feje. mondtam, hogy anyám hitt a frontban,

én nem veszek róla tudomást. boldogabb vagyok tőle,

megtaláltam magam a szeszélyes frontváltozásokban.

b. azt mondta, ő már öreg, és meg kellene házasodnia.

arra gondolt, én még fiatal vagyok, és szinte házas.

én arra, hogy menekülni kéne, amíg nem késő.

méregettük egymást vigyorogva, felhorkant bennünk

az újtranszilvanista kisebbségi komplexus.

van közünk egymáshoz, de nincs időnk, mint aki

egyszerre állja a sarat és fújja a visszavonulót.

a környező mezőkön szarvast fognak maguknak

a levitézlett, macsó androgünök. ebszemű juhászok,

önmagukat szoptató anyafarkasok keresik a bárányt,

hogy beleöljék a jéghideg szerelemvödörbe.

a horizonton túl idegen háborúk füstje nyit fellegeket.

csak ragozzuk. nem veszünk róla tudomást.

azért vagyunk a világon, hogy valahol legyünk,

mondtam vagy ő mondta, és viszketni kezdett a fülem.

az adminisztrátorok fejcsóválva nézték a fejleményeket,

ahogy landoltunk a macskaköveken. világosan látszott,

hogy van bennünk valami, némi távolságtartás, laza

reflektáltság, erdélyinek erdélyi, de inkább ponyva,

mint szőnyeg. kint, a hátsó udvaron, az est ideje alatt

végig hangosan csapkodta az ajtókat a huzat.

Tartalom

sonic reducer

ROOTS RADICALS

tranzit

Következetes

front