Susan Forward – Donna Frazier

Érzelmi
zsarolás

Hogyan szabaduljunk a bűntudat,
a kötelességérzet és a rettegés fogságából?

– részlet –

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:
Susan Forward – Donna Frazier: Emotional Blackmail – When People in Your Life Use Fear, Obligation, and Guilt to Manipulate You
Quill, an imprint of HarperCollins Publishers, 2001 Published by arrangement with William Morrow, an imprint of HarperCollins Publishers

Copyright © Susan Forward, 1997, 2019

Az első kiadás 2018-ban jelent meg a Háttér Kiadónál. Jelen kiadás annak javított, átdolgozott változata.

Hungarian edition © HVG Könyvek, 2026
Hungarian translation © Wenszky Nóra, 2018

ISBN 978-963-565-663-9

Minden jog fenntartva.
Jelen könyvet vagy annak részleteit tilos reprodukálni, adatrendszerben tárolni, bármely formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti úton vagy más módon – a kiadó engedélye nélkül közölni.

Tartalom

Bevezetés

Első rész – Az érzelmi zsarolás tranzakciója

1. Az érzelmi zsarolás felismerése

2. A zsarolás négy arca

3. A bűvkör elvakít

4. A zsaroló eszközei

5. A zsaroló belső világa

6. Kettőn áll a vásár

7. A zsarolás hatása

Második rész – A tettek mezején

8. Mielőtt belevágnánk

9. A döntés pillanata

10. Stratégia

11. Kijutni a bűvkörből

Epilógus

Első rész
Az érzelmi zsarolás tranzakciója

1.
Az érzelmi zsarolás felismerése

Az érzelmi zsarolás világa zavaros világ. Egyes zsarolók nyíltan fenyegetőznek, mások ellentmondásos jelzéseket küldenek, vagyis általában kedvesek, csak néha fordulnak a zsarolás módszeréhez. Így aztán nem könnyű észrevenni, mikor kezdi a manipuláció felütni a fejét egy kapcsolatban.

Természetesen vannak erőszakos, könnyen felismerhető zsarolók, akik szüntelenül nyílt fenyegetésekkel bombáznak bennünket. Nem hagynak kétséget afelől, mi fog történni, ha nem engedelmeskedünk az akaratuknak – egyértelműen felvázolják az engedetlenség következményeit. „Ha elhagysz, soha többé nem láthatod a gyerekeket.” „Ha nem támogatja a projektemet, nem javaslom az előléptetését.” Ezek világos fenyegetések, egyértelmű a helyzet.

Sokkal gyakoribb azonban az, amikor az érzelmi zsarolás ennél kifinomultabb, és olyan kapcsolatban fordul elő, amelyben egyébként nagyon sok jó és pozitív dolog történik. Tudjuk, a másik milyen, amikor a legjobb formáját hozza. Hagyjuk, hogy a kedves közös emlékek elhomályosítsák azt az érzésünket, hogy valami nem egészen stimmel. Az érzelmi zsarolás beszivárog az életünkbe. Lassan a normális, elfogadható viselkedés helyét átveszik az olyan tranzakciók, amelyekbe eleinte csak jelzésszerűen épülnek be a jóllétünket károsító mozzanatok, ám később ezek eluralják a terepet.

Mielőtt valakinek a viselkedését érzelmi zsarolásnak minősítenénk, bizonyos jegyeket mindenképpen be kell azonosítanunk. Ugyanúgy kell eljárnunk, mint az orvosnak, aki betegséget diagnosztizál: meg kell vizsgálnunk a tüneteket. Az itt bemutatott példában egy szerelmi kapcsolatban élő párt fogunk vizsgálni, de a tünetek ugyanígy jelentkezhetnek barátok, kollégák vagy családtagok között is. A problémák különbözők lehetnek, ám a taktika és a lépések ugyanazok – és ezeket könnyű felismerni.

Hat halálos tünet

A szóban forgó fiatal pár, Jim és Helen alig több mint egy éve van együtt. Helen – hatalmas barna szem, széles, tökéletes mosoly – irodalmat tanít a közösségi főiskolán. Jimnek egy házibulin mutatták be, és a férfi – magas, halk szavú, sikeres dalszövegíró – elragadónak tűnt. Jim és Helen nagyon szeretik egymást, ám az utóbbi időben Helennek egyre nehezebb Jimmel együtt lenni: a kapcsolatuk az érzelmi zsarolás hat fázisán ment keresztül.

Az érzelmi zsarolás hat tünetét és a hozzájuk kapcsolódó érzelmeket úgy fogom bemutatni, hogy lépésről lépésre elemzem Jim és Helen egyszerűsített konfliktusát. Egyes esetekben Jim, máskor Helen viselkedésére fogok koncentrálni.

1. Követelés. Jim szeretne valamit Helentől. Felveti, hogy mivel már így is rengeteg időt töltenek együtt, tulajdonképpen össze is költözhetnének.

– Már így is gyakorlatilag itt lakom, nálad – érvel Jim. – Tegyük ezt hivatalossá!

Hiszen Helen lakása hatalmas, Jim cuccainak a fele már amúgy is itt van, így ez meglehetősen egyszerű lépés lesz.

Előfordul, hogy a zsarolók nem mondják ki olyan egyértelműen, mint Jim, hogy mit szeretnének. Arra várnak, hogy kitaláljuk. Jim kevésbé direkt megoldást is választhatott volna. Mondjuk szomorkodik egy barátjuk esküvője után, így eléri, hogy Helen kihúzza belőle azt, hogy szeretne többet együtt lenni vele, mert néha magányosnak érzi magát. Ezzel tulajdonképpen azt jelezte volna, hogy be akar költözni.

Elsőre Jim javaslata szeretettelinek tűnik, semmiképpen sem követelésnek. Ám hamarosan kiderül, hogy ő már elhatározta magát, és nem hajlandó tárgyalásokba bocsátkozni, vagy megváltoztatni a véleményét.

2. Ellenállás. Helennek nem tetszik az összeköltözés gondolata, így azt válaszolja, hogy még nem érzi késznek magát egy ekkora lépésre. Nagyon fontos számára Jim, de szeretné, ha továbbra is külön laknának.

Ha Helen szeretne kevésbé direkten fogalmazni, akkor más módokon is kifejezhetné ellenállását. Visszahúzódhatna, és lehetne a szokásosnál jóval kevésbé szeretetteli. Vagy állíthatná azt, hogy éppen festetni szeretne, és megkérhetné Jimet, hogy a munkálatok idejére vigye el a cuccait. Ám akárhogyan fejezné is ki magát, az üzenet egyértelmű lenne: nem.

3. Nyomásgyakorlás. Amikor Jim látja, hogy Helen nem azt a választ adja, amit ő szeretne, nem próbálja meg megérteni. Inkább nyomást gyakorol rá, hogy változtassa meg a véleményét. Először úgy tesz, mintha hajlandó lenne megvitatni a kérdést, ám a megbeszélés egyoldalú előadássá fajul. Helen ellenállását úgy alakítja át, mintha az a nő hiányosságainak bizonyítéka volna. Saját szándékait pedig szép köntösbe öltözteti.

– Csak a legjobbat akarom mindkettőnknek. Csak adni szeretnék neked. Ha két ember szereti egymást, meg akarják osztani az életüket is. Te miért nem akarod megosztani az életedet velem? Ha nem volnál ennyire énközpontú, megnyitnád az életedet egy kicsit. – Majd Jim bedobja édes mosolyát, és felteszi a nagy kérdést. – Nem szeretsz eléggé ahhoz, hogy állandóan együtt akarj lenni velem?

Más zsaroló például azt bizonygatná vég nélkül, hogy a beköltözése javítana a kapcsolaton, és még szorosabbra fűzné a kötelékeiket. A stílus nem számít. A lényeg az, hogy megkezdődik a nyomásgyakorlás, amit akár szép szavak mögé is bújtathatnak. Például Jim ecsetelheti, mennyire fáj neki Helen vonakodása.

4. Fenyegetőzés. Miközben Jim az ellenállás falát döngeti, tudtára adja Helennek, hogy következményei lesznek annak, ha nem fogad szót. A zsarolók azzal is fenyegetőzhetnek, hogy fájdalmat okoznak nekünk, és boldogtalanná tesznek bennünket. Elmesélhetik, mennyi szenvedést okozunk nekik. Kínozhatnak azzal, hogy mindenfélét megígérnek, ajándékokat, szeretetet, amennyiben engedelmeskedünk az akaratuknak. Jim elkendőzött fenyegetéssel dolgozza meg Helent:

– Ha nem vállalsz fel ekkora elköteleződést annak ellenére, amit egymásnak jelentünk, talán itt az ideje, hogy más párt keressünk magunknak.

Jim nem fogalmazza meg nyíltan, hogy véget vetne a kapcsolatnak, de a célzás Helen számára a napnál is világosabb.

5. Behódolás. Helen nem szeretné elveszíteni Jimet. Megmagyarázza magának, hogy talán mégsem kellett volna megtagadnia tőle az összeköltözést, saját kellemetlen érzései ellenére. Jimmel csak felületesen beszélik meg Helen aggodalmait, a férfi meg sem próbálja csillapítani azokat. Néhány hónap elteltével Helen beadja a derekát, és Jim beköltözik.

6. Ismétlődés. Jim győzelme után átmenetileg nyugodalmasabb időszak következik. Miután megkapta, amit akart, nem nyomasztja többé barátnőjét. Helent viszont még mindig kellemetlenül érinti, hogy így alakultak a dolgok. Ám az megkönnyebbüléssel tölti el, hogy vége a nyomásgyakorlásnak, Jim újra szereti és egyetért vele. Jim megtanulta, hogy a nyomásgyakorlás és a bűntudatkeltés módszerével biztosan megkapja Helentől azt, amit szeretne. Helen pedig megtanulta, hogy Jim nyomásgyakorlásának leggyorsabban azzal tud véget vetni, ha behódol. Közösen megteremtették az alapot ahhoz, hogy kialakuljon a követelés–nyomásgyakorlás–behódolás ördögi köre.

Ez a hat jellemző áll az érzelmi zsarolás szindróma középpontjában, amelyekre a könyv során még visszatérünk, és mélyebben is megvizsgáljuk őket.

Nem látjuk a fától az erdőt

Az előbb felsorolt tünetek olyan világosak, és annyira aggasztóak, hogy azt gondolnánk, azonnal bekapcsol a riasztórendszerünk, ha ilyeneket tapasztalunk. Ám gyakran már belesüppedünk az érzelmi zsarolás mocsarába, mielőtt ráeszmélnénk, mi történik. Ez részben azért van, mert az érzelmi zsarolás egy igen gyakori, mindennapos viselkedés végletekig eltúlzott formája: a manipulációé.

A manipuláció számos formája semmilyen gondot nem okoz. Mindannyian manipuláljuk időről időre embertársainkat, és minket is manipulálnak. Számos játszmát játszunk annak érdekében, hogy rávegyünk másokat arra, amit szeretnénk. Az egyik kedvencem ez a mondat: „Bárcsak kinyitná valaki az ablakot!” Holott meg is kérhetnénk a másikat egyenesen: „Légy szíves, nyisd ki az ablakot!”

Sokunknak elképesztően nehéz egyenesen kifejezni magát, a legapróbb dolgokat illetően is. Hát még, amikor nagyobb a tét, és valami fontosat szeretnénk kérni. Miért nem kérünk egyszerűen? Mert kérni kockázatos. Mi történik, ha a másik nemet mond? Nagyon kevés ember képes arra, hogy egyenesen megmondja a másiknak, mit szeretne. Kevesen merjük kitenni magunkat annak, hogy nyíltan megfogalmazzuk igényeinket és érzéseinket. Mi történik, ha végül harag ébred bennünk? Vagy ami még rosszabb, úgy érezzük, elutasítanak minket? Ha nem kérünk nyíltan, akkor, ha a másik nemet mond, az nem is valódi „nem”. Igaz? Így könnyedén kimagyarázhatjuk kellemetlen érzéseinket.

Ezenfelül, ha nem nyíltan kérünk, akkor kevésbé tűnünk agresszívnak és követelőzőnek. Mennyivel könnyebb burkoltan célozgatni arra, hogy mit szeretnénk, reménykedve abban, hogy a másik ember tud olvasni a sorok között, és kitalálja, mit szeretnénk. „Úgy tűnik, a kutyának ki kellene mennie.” Utalás.

Néha mindezt szavak nélkül csináljuk. Nyilvánvaló vagy kifinomult kis jelzéseket adunk – egy sóhajt, egy ajakbiggyesztést, „olyan” nézést. És természetesen mi is hasonló jelzéseket kapunk, még a legnagyszerűbb kapcsolatokban is. Ám nagyon világos a határvonal a mindennapi manipuláció és a nagyságrendekkel ártalmasabb érzelmi zsarolás között. A manipuláció akkor válik érzelmi zsarolássá, ha ismételten arra használják, hogy rávegyenek bennünket a zsaroló követeléseinek teljesítésére a saját igényeink és jóllétünk feladása árán.

A határok megszabásának joga

Ha érzelmi zsarolásról van szó, a konfliktus, a hatalom és a jog megkerülhetetlen fogalmak. Ha az egyikünk akar valamit, amit a másik nem, mennyire lehetünk erőszakosak? Mikor lesz túl erős a nyomásgyakorlás? Ingoványos területen járunk, hiszen manapság nagy hangsúlyt fektetünk az érzelmek kifejezésére és a határok egyértelmű meghúzására. Azt azonban ne feledjük, hogy korántsem tartozik minden konfliktus vagy erőteljes érzelmi kifejezés az érzelmi zsarolás kategóriájába. Az egészséges határok megszabása pedig végképp nem tartozik ide.

Azért, hogy világosan meg tudjuk különböztetni ezeket, bemutatok néhány olyan szituációt, amelyekben a határok egészséges meghúzása történik, majd megmutatom, hogyan néznek ki ugyanezek a helyzetek akkor, ha már átlépték az érzelmi zsarolás küszöbét.

Zsarolás nélkül

Miután sikerült kiadót találnia egyéves munkája eredményeként elkészült fotóalbumához, Denise barátnőm elmesélt egy történetet magáról és Amyről, a barátnőjéről. Amy és ő korábban együtt dolgoztak egy reklámügynökségnél, ám végül mindketten szabadúszók lettek. Denise-ben felmerült, hogy Amy érzelmileg zsarolja. A következőket mesélte:

Amyvel a megismerkedésünk óta bármiről tudtunk beszélgetni. Órákon át hasonlítgattuk össze a feljegyzéseinket arról, hogy micsoda küzdelem egyedül megállni a lábunkon. Milyen kihívásokkal kellett szembenéznünk, miután eljöttünk a nagyvállalatoktól. Mindketten nagy cégeknél kezdtünk dolgozni, és néha mindkettőnknek hiányzik ez az életforma. Sokat beszéltünk arról, milyen félelmetes az, hogy csak magunkra számíthatunk. Rengeteget támogatjuk egymást. Nagyon közeli kapcsolatban voltunk – egészen addig, amíg meg nem említettem neki, hogy ezen a bizonyos könyvön dolgozom. Úgy tűnt, mintha örülne neki, ám hamarosan felhívott, és a következőket mondta:

– Tudod, kicsit féltékeny vagyok. Annyira keményen dolgozom, mégis olyan, mintha semmi sem történne. Arra szeretnélek kérni, hogy egy ideig most ne beszélgessünk erről a számodra izgalmas, kihívásokkal teli munkádról. Ez nekem most valahogy túl fájdalmas.

Beleegyeztem. Majd mintha mi sem történt volna, témát váltottunk, és elkezdtük megtárgyalni azt, hogy ő min dolgozik éppen.

Azóta, ha csak megemlítem a könyvemet, Amy megállítja a beszélgetést, és azt javasolja, hogy ne beszélgessünk erről a témáról. Ez kezd meglehetősen fárasztó lenni. De szeretem Amyt, és próbálok az ő szabályai szerint játszani.

Első pillantásra úgy tűnik, mintha Amy nyomást gyakorolna Denise-re azért, hogy a saját játékszabályait alkalmazhassa a beszélgetéseikre, és ő dönthesse el, milyen témát lehet felhozni. A valóság azonban az, hogy Amy nyíltan felvállalja az érzéseit, és egészséges határokat szab annak, hogy mennyit tud elviselni Denise jó híreiből sérülés nélkül. Amynek joga van ehhez. Természetes dolog, hogy irigyeljük a másikat, ha az valami olyat kap, amit mi magunk is szeretnénk – különösen, ha éppen hullámvölgyben van az életünk. Vannak időszakok, amikor Amyhez hasonlóan bizonyos témákat szeretnénk elkerülni, és jogunk van megszabni a határokat. Mindeközben Denise-nek is joga van ahhoz, hogy ne szeresse az Amy által felállított korlátokat, és kifejezze nemtetszését, vagy kevesebb időt töltsön Amyvel.

Ebben az esetben Amy semmiféle fenyegetést nem tett, sem egyenesen, sem burkoltan, arra az eshetőségre nézve, ha Denise nem tartja be a kérését. Nincs valódi nyomásgyakorlás, csak a szükségletek és érzések kifejezése. Igaz, itt konfliktus van. Igaz, hogy Denise-nek rosszul esik a kapcsolatuk megváltozása. Igaz, hogy mindkettőjükben erős érzelmek ébrednek. De nem, itt nincs szó érzelmi zsarolásról.

A határ átlépése

Most nézzük meg ugyanezt a szituációt, ha érzelmi zsarolást is adunk a helyzethez. Valószínűleg könnyen érzékelhetjük a hangulat és a forgatókönyv változását. Például Denise jó híreinek hallatán Amy így is válaszolhatna:

– Ó, de örülök a könyvednek! Most aztán biztosan bele fogsz szakadni a munkába. Milyen jó lenne, ha együtt dolgozhatnánk rajta! Lehetnék például az asszisztensed.

Miután Denise kijelenti, hogy ilyen jellegű segítségre egyáltalán nincs szüksége, Amy így folytatná:

– Azt hittem, barátok vagyunk. Tudod, milyen nehéz helyzetben vagyok most. A Rogerrel való szakítás is épp eléggé megviselt, és pontosan tudod, milyen siralmas anyagi helyzetben vagyok azóta, hogy be kellett fizetnem azt a rakás adót. Annyira depressziós vagyok, hogy alig tudok dolgozni. Azt hittem, te olyan ember vagy, aki kisegíti a szükségben levő barátait.

Ha Denise továbbra is ellenáll, Amy fokozza a nyomást, és Denise nagylelkűségére apellál.

– Nem értem, miért fájna neked, ha osztoznál velem a sikerben. Fordított esetben te számíthatnál rám.

Majd elkezdi Denise‑t önzőnek és kapzsinak bélyegezni, és a saját szörnyű helyzetét ecsetelni. Ezek után megfenyegeti Denise‑t, hogy felbontja a barátságot, ha nem lehet az asszisztense. Végül Denise beadja a derekát.

A történetnek ez a változata az érzelmi zsarolás minden egyes elemét tartalmazza: követelést, ellenállást, nyomásgyakorlást, fenyegetőzést és behódolást. És a helyzet pont megérett arra, hogy megismétlődjön.

Egy konfliktus, két megoldás

Meglehetősen ártatlan dolog megkérni valakit, hogy kerüljünk egy kényes témát. De mi van, ha a konfliktus sokkal komolyabb probléma köré szerveződik: megcsalás, alkoholproblémák vagy tisztességtelen viselkedés a munkahelyen? Ezekben az esetekben hajlamosak vagyunk rettenetes dolgokat egymás fejéhez vágni. Ha ilyenkor megpróbálunk határt szabni, az könnyen érzelmi zsarolásnak tűnhet, hiszen nagyon hevesek az érzelmeink. Ám még ilyenkor is éles különbség van a határok meghúzása és az érzelmi zsarolás között. Lássunk erre is néhány példát!

A viszony

Barátomat, Jacket és feleségét, Michelle‑t hosszú évek óta ismerem, és mindig is csodáltam a házasságukat. Mindketten ugyanabban a szimfonikus zenekarban játszanak. Különösen bensőséges a kapcsolatuk annak ellenére, hogy jelentős korkülönbség van köztük: Jack 15 évvel idősebb a feleségénél. Egyik este Jackkel mentem az operaklubba, amelynek mindketten tagjai vagyunk, és hazafelé a kocsiban volt időnk beszélgetni.

– Mitől működik ilyen jól a kapcsolatotok? Kitől kaptátok a tökéletes házasság titkát? – kérdeztem.

Ám Jack válasza egyáltalán nem az volt, amire számítottam.

Az igazat megvallva, nem mentek mindig ilyen tökéletesen a dolgok. Legalábbis én nem voltam ilyen tökéletes. Elmesélek valamit, amit csak nagyon kevesen tudnak rólam. Három évvel ezelőtt hülyeséget csináltam. Elkezdtem randizgatni egy fiatal nővel, aki vendégművészként hegedült a zenekarban. Csak rövid ideig tartott a viszonyunk, de rettenetes bűntudatom lett. Hülyeség volt. Meggondolatlanság. Nem bírtam elviselni, hogy titokban tartsam Michelle előtt, és pontosan tudtam, hogy soha többé nem kerülhetek igazán közel hozzá, ha nem vallom be. Úgy döntöttem tehát, hogy az lesz a legjobb, ha mindent beismerek – és viselem a következményeket, bármi is lesz.

Először azt hittem, meg fog ölni. Hetekig alig szólt hozzám. Leköltöztem az alagsorba, a dolgozószobába. De aztán meglepő dologgal állt elő. Ráébredt, hogy tervet kell készítenünk, ha az életünk hátralévő részét együtt szeretnénk tölteni. Azt mondta, rettenetesen haragszik, de kész megállapodást kötni velem. Kész arra, hogy fátylat borítsunk a történtekre, és ne dörgölje ezt minduntalan az orrom alá, és ne használja fegyverként ellenem, ha valamit szeretne tőlem. De ha nem vagyok hajlandó újra monogámiában élni vele, és abbahagyni ezt a baromságot, valamint elmenni vele párterápiára, akkor nincs értelme folytatni a kapcsolatunkat. Ha ezeket a feltételeket nem tudom teljesíteni, akkor ő kilép a házasságunkból, mert nem szeretne bizonytalanságban és gyanakvásban élni. Biztonságra van szüksége.

Azt mondtam Jacknek, kivételes szerencse, hogy egyezséget kötött Michelle-lel. Mert a felesége képes rá, hogy egészségesen meghúzza a határokat. Erről a folyamatról a könyv második felében részletesen is szó lesz. Mit is tett Michelle ebben a helyzetben?

- Meghatározta a saját helyzetét.

- Kimondta, mire van szüksége.

- Pontosan elhatárolta, mi elfogadható és mi nem elfogadható viselkedés számára.

- Választási lehetőséget ajánlott fel Jacknek.

Ezenfelül ragaszkodott hozzá, hogy együtt elmenjenek párterápiára.

Mindannyiunknak jogunk van ahhoz, hogy szóljunk, ha valaki más viselkedése elfogadhatatlan számunkra. Michelle pontosan ezt tette. Mindannyiunknak alapvető jogunk, hogy ne mérgezett kapcsolatban éljünk – legyen ez a méreg becstelenség, valamilyen szenvedélybetegség, bármilyen visszaélés vagy bántalmazás.

Ha valaki tisztességesen szembesít minket azzal, amit tettünk, nagyon heves érzelmek és erős szavak ébredhetnek, ám ha nincs fenyegetőzés vagy nyomásgyakorlás, akkor nincs érzelmi zsarolás sem. A határok egyértelmű megszabásában nincs helye kényszerítésnek, nyomásgyakorlásnak, illetve a másik ismételt szidalmazásának. Ez egy erős állítás arról, hogy milyen viselkedést engedünk és milyen viselkedést nem engedünk be az életünkbe.

A zsaroló hozzáállása

Állítsuk szembe Michelle problémamegoldási stratégiáját egy másik páréval, akik néhány évvel ezelőtt a klienseim voltak. Stephanie és Bob házassága borotvaélen táncolt. Amikor eljöttek hozzám, már gyakorlatilag nem is szóltak egymáshoz. Nagyon szimpatikus, a harmincas éveik második felében járó pár voltak. Bobnak jól menő ügyvédi praxisa adóügyekkel foglalkozott, Stephanie pedig ingatlanokat árult. Mivel Bob ötlete volt, hogy eljöjjenek hozzám, őt kértem meg, mesélje el a történetüket.

Nem tudom, hogy ennél többet el tudok‑e viselni. Tizennyolc hónappal ezelőtt borzasztó hibát vétettem, és ez tönkreteszi a kapcsolatunkat. Volt egy futó kalandom egy nővel, akit egy üzleti úton ismertem meg. Ez teljesen az én hibám. Nem lett volna szabad megtörténnie. De megtörtént. Mindent megteszek, hogy jóvá tegyem ezt Stephanie-nál, hiszen szeretem őt, és vele szeretnék maradni. Jól élünk, csodálatos gyerekeink vannak. De édes istenem, úgy kezel engem, mint egy tömeggyilkost! És nem hajlandó ezt abbahagyni.

Minden egyes alkalommal, amikor szeretne valamit, az orrom alá dörgöli. Legyen szó akár arról, hogy a szülei mikor jöhetnek hozzánk több napra látogatóba, vagy valami egész kis piszlicsáré ügyről, hogy melyik filmet nézzük meg, vagy mit vegyek meg neki azért, hogy boldoggá tegyem. Éppen most európai körútra szeretne utazni pont akkor, amikor egy nagyon fontos ügyem lesz. Semmiképpen nem tudom kimenteni magam, dolgoznom kell. Nekem az teljesen megfelelne, ha egy barátnőjével menne el. De ha Stephanie akar valamit, akkor az csak akkor és csak úgy lehet, ahogy ő akarja. Azt akarja, hogy mindent hagyjak itt, és menjek vele. Mintha kötelességem lenne ezt megtenni mindössze azért, mert egyszer megcsaltam. Újra csak azt hallom, hogy: „Tartozol nekem, és ha száz évig élsz, akkor sem tudod törleszteni.” Ha nem adom be minden egyes alkalommal a derekamat, akkor azonnal emlékeztet rá, micsoda egy patkány voltam. A gyógyszeres szekrényre kirakott egy cetlit, hogy „hűtlen”. Hogy tehetném meg, hogy nem engedelmeskedem neki? Attól félek, ha nem teszek meg mindent, elhagy. Igaza van. Megcsaltam. Szörnyen érzem magam miatta. De ez így nem mehet tovább. Hogy tudok kikerülni ebből a mocsárból?

Akárcsak Michelle-nek, Stephanie-nak is joga volt haragudni. De fenyegetően lépett fel Bobbal szemben, és a markában akarta tartani. Érzelmileg zsarolta. Stephanie félt és bizonytalan volt, miután tudomást szerzett Bob viszonyáról. Tévesen azt gondolta, hogy magához tudja láncolni azzal, ha bűntudatot gerjeszt benne, és ezáltal bármire rá tudja venni. Állandóan morálisan alacsonyabb rendűnek és értéktelennek bélyegezte, a botlását fegyverként használta. A fenyegetése világos volt, és folyton ezt sulykolta: „Ha nem kapom meg azt, amit akarok, tönkreteszlek.” Ezzel azt üzente: „Most nálam van a gyeplő.”

A párkapcsolati válság, amelyet például egy megcsalás idéz elő, egyszerre veszélyt és lehetőséget is jelent. Emellett egyike azoknak az élethelyzeteknek, amelyek az érzelmi zsarolás melegágyai. Michelle arra használta ezt az élményt, hogy esélyt adjon a Jackkel való kapcsolata megerősítésére, meghatározza, mit vár el a férjétől, önmagától és a házasságuktól. Stephanie azonban a düh és a bosszú csapdájába esett.

Minden olyan esetben, amikor egy komoly válság után fenn akarjuk tartani a kapcsolatot, abban egyaránt benne rejlik a sérülés és a gyógyulás esélye: egy kolléga árulása, a család egységének megbomlása, a felfedezés, hogy egy barátunk elárult bennünket. Ám ha a felek mindegyike jó szándékú, és valóban szeretné megoldani a válságot, amely veszélyezteti a kapcsolatot, akkor ott nincs esélye az érzelmi zsarolásnak.

Mi a valódi szándék?

Honnan tudjuk, hogy valaki legyőzni akar bennünket, vagy pedig meg szeretné oldani a problémát? A másiktól biztosan nem fogjuk ezt megtudni. Senki nem jön oda hozzánk azzal, hogy: „Nem érdekel, mit akarsz, én keresztülviszem az akaratomat.” Érzelmileg erősen telített szituációkban a benyomásaink zavarosak. Ez csak romlik, ha még nyomást is gyakorolnak ránk. A következő lista abban segít, hogy be tudjuk azonosítani az érzelmi zsarolást azáltal, hogy világosan látjuk a másik viselkedése mögött megbúvó szándékokat és a célokat.

Ha valaki valóban tisztességesen és ránk való tekintettel szeretne megoldani egy konfliktust, akkor a következőket teszi:

- Nyíltan beszél velünk a problémáról.

- Érdeklik az érzéseink és az aggodalmaink.

- Kideríti, hogy miért van bennünk ellenállás az ő javaslatával szemben.

- Felelősséget vállal a konfliktusban játszott szerepéért.

Amint Michelle és Jack esetében láttuk, haragudhatunk a másikra anélkül, hogy érzelmileg a földbe tipornánk. Nem szükséges, hogy a nézeteltéréseket, akármilyen nagyok is, sértések vagy negatív ítéletek kísérjék.

Ezzel szemben, ha valaki elsősorban nyerni szeretne, akkor az alábbiak jellemzik a viselkedését:

- Megpróbál irányítani bennünket.

- Figyelmen kívül hagyja a tiltakozásunkat.

- Meg van róla győződve, hogy az ő személyisége és az ő mozgatórugói előrébb valók, mint a mieink.

- Nem vállal felelősséget a közöttünk lévő problémákért.

Ha azt látjuk, hogy a másik fél mindenáron el akarja érni a célját, függetlenül attól, hogy ez nekünk mibe kerül, akkor egy érzelmi zsaroló legalapvetőbb viselkedését látjuk.

A rugalmasságtól a lefagyásig

Ha olyan helyzeteket vizsgálok, amelyek könnyen érzelmi zsarolásba csapnak át, vagy ennek tüneteit és indítékait keresem, akkor még egy kérdést felteszek magamnak: mennyire vagyok rugalmas, és mennyi rugalmasságot engedek meg ebben a kapcsolatban?

Amikor egy kapcsolatba beszivárog az érzelmi zsarolás, akkor gyökeresen megváltozik a légkör. A kapcsolat megfeneklik, ahogy ezt Stephanie és Bob esetében láttuk. A fenyegetések és a nyomásgyakorlás a mindennapok szerves részévé válnak. Egyre inkább elhidegülünk, és elveszítjük azt a rugalmasságunkat, amelynek segítségével máskor a nehéz helyzetek között navigálunk.

Ha rugalmasak vagyunk, ez mindig kisegít bennünket. Nap mint nap különösebb nehézségek vagy megrázkódtatások nélkül oldjuk meg a létezésünk ezer apró kérdését. Hová menjünk vacsorázni, melyik filmre üljünk be, milyen színűre fessük a nappalit, vagy hol tartsuk a következő céges csapatépítő kirándulást. Valójában az eredmény a legtöbbször nem is fontos, és az nyer, akinek a leghatározottabb elképzelése van a kérdésről. Ám az átlagos véleménykülönbségek és manipulációk ellenére általában mindenki ad és kap. Úgy érezzük, egyensúlyban vagyunk, tisztességes a dolog. Könnyen bele tudunk egyezni a másik akaratába, egész csekély áldozatot vállalva, és gyorsan visszatalálunk önmagunkhoz, feltöltődünk energiával. Emellett azt várjuk, hogy mások cserébe időről időre nekünk engedjenek.

Amikor a kompromisszumkészség kezd eltűnni egy kapcsolatból, az adott helyzetet tekintjük a jövő mintaképének. Mintha nem lenne szabad megváltoznunk vagy kilépnünk egy szerepből, amely nem biztos, hogy mindig illik hozzánk. Megfagyunk.

Amikor gyerek voltam, gyakran játszottunk szoborfogót. Ha a fogó valakit megérintett, annak abban a pillanatban szoborrá kellett merevednie. A fogócska végére a játéktér egy szoborparkra hasonlított: mindenütt furcsa, meglepett alakokat formáló szobrokként álltak a gyerekek. Az érzelmi zsarolás sokban hasonlít a szoborfogóhoz, csak sajnos ez egyáltalán nem játék. Ha a zsarolás megérintett egy kapcsolatot, az megmerevedik, követelések és megadások sorozatává fagy. Nem változtathatunk a helyzetünkön, és helyet sem cserélhetünk egymással.

Allen okos, szellemes üzletember, egy kisebb bútoripari vállalkozás tulajdonosa. Ám nagyon zord lett, amikor első találkozásunkkor elmesélte új feleségével, Jóval való problémáit.

– Azt hittem, Jo pont az, akit szerettem volna, fantasztikusan néz ki, nagyon jó a humora, és okos – kezdte.

– Ez elég jól hangzik – válaszoltam. – Akkor miért lógatja az orrát?

Nem tudom, hogyan fog ez működni. Tudom, hogy szeret engem, de nem tetszik, ami velünk történik. Ha azt javaslom, hogy töltsünk időt külön – mert a barátaim folyton nyaggatnak, hogy üljünk be egy filmre, vagy munka után dumáljunk egyet –, nagyon megsértődik. Rám néz azzal a hatalmas szemével, és így szól:

– Mi a baj? Unatkozol velem? Már nem akarsz velem lenni? Azt hittem, megőrülsz értem.

Ha más terveim lennének, lebiggyeszti az ajkát, könyörög, és nagyon egyértelműen a tudtomra adja, hogy boldogtalanná teszem. Nem gondoltam, hogy ennyire szüksége van rám. Nekem semmi problémát nem okoz, ha ő elmegy a barátaival. De mintha ezt egyre ritkábban tenné. Olyan, mintha állandóan velem akarna lenni, akár egy matrica. Egyszer összeszedtem a bátorságomat, és mindennek ellenére elmentem a barátaimmal. A hét hátralévő részében nem szólt hozzám. Meg voltam győződve róla, hogy számomra ő a nagy ő, a fantasztikus nő, de túl sokszor neheztel rám. A kapcsolatunk sok szempontból nagyon jó. De a fenébe is, azt akarja, hogy mindig úgy legyenek a dolgok, ahogy ő akarja.

Gyakori, hogy amikor egy függő személyiség kapcsolatban él, pánikba esik, ha a társa nélküle szeretne bármit is csinálni. Fél attól, hogy elhagyják, és szorong a visszautasítástól. Ám ahelyett, hogy beszélne ezekről a félelmeiről, elrejti őket. Hiszen már felnőtt, végül is önállónak kellene lennie, nem pedig félős kisgyereknek. Amikor Jo azt látta, hogy Allen több szabadságot szeretne, ahelyett hogy nyíltan megosztotta volna vele a félelmeit, indirekt módon fejezte ki. Bűntudatot keltett Allenben egy teljesen természetes viselkedésért, azért, hogy önállóan elmenne szórakozni.

Allen igyekezett megérteni a feleségét.

Jónak nehéz gyerekkora volt, ezért ragaszkodik hozzám ennyire. Nem csoda, ha bizonytalan. Néha nagyon jólesik, hogy egy nőnek annyira szüksége van rám, hogy folyton látni akar. De az igazat megvallva, kezd terhessé válni. Úgy éri el, amit akar, hogy közben rettentő bűntudatot kelt bennem. Emellett papucsnak érzem magam, amiért mindig beadom neki a derekamat.

Bár ezt Allen önmagának sem akarta bevallani, ráébredt, hogy Jo könyörgő pillantásai, kedveskedő megjegyzései mögött követelés bújik meg, nyomásgyakorlással fűszerezve. Jo azt várta tőle, hogy minden szabadidejét vele töltse – ezt az egyetlen szerepet készségesen engedélyezte a férfinak. Azt nem hagyta, hogy Allennek saját programjai vagy érdeklődési köre legyen. Ám Allen tett egy lépést, amelyet az érzelmi zsarolás áldozatai gyakran megtesznek, főleg a folyamat elején: megadta Jónak az ártatlanság vélelmét; a felesége iránti szeretete és a nehéz gyerekkora iránti együttérzése miatt magyarázatot talált végletes ragaszkodására.

Azt is megtette, amit sokan, akiket ragaszkodással és birtokolni vágyással nyomasztanak, hogy ezt a viselkedést a szeretet és a törődés jelének vélte. Amint a következőkben részletesen kiderül, egy érzelmi zsaroló esetében a megértés és az együttérzés sehová nem vezet. Sőt csak olaj a zsarolás tüzére.

Ha felfedezzük egy kapcsolatunkban az érzelmi zsarolás jeleit, az olyan érzés, mintha kihúzták volna alólunk a talajt. Hirtelen ráébredünk, hogy nem ismertük elég jól a kedvesünket, a szülőnket, a testvérünket, a főnökünket vagy a barátunkat. Valami elveszett. Alig marad valamicske hely a kompromisszumoknak vagy a rugalmasságnak. Nincs hatalmi egyensúly, nincs az az érzés, hogy egyszer az egyiknek van igaza, másszor a másiknak. Bár korábban semmiféle árat nem kellett fizetni a szeretetért és a tiszteletért, a zsarolónál ezek egyre inkább attól függenek, hogy mennyire adjuk be neki a derekunkat.

Kiadja a HVG Kiadó Zrt., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

HVG Könyvek, Budapest, 2026
Kiadóvezető Szabó Tibor Benjámin
Felelős kiadó Szauer Tamás
Szerkesztőségi vezető Besze Barbara

Felelős szerkesztő Molnár Eszter
Szerkesztő Árkos Eszter
Szaklektor Bognár Dóra
Borítóterv Tillai Tamás
Korrektor Szilasi Éva

Elektronikus könyv Paulik László

www.hvgkonyvek.hu

Felhasznált betűtípusok:
Noto Serif – SIL Open Font License
Outfit – SIL Open Font License