BORÍTÓSZÖVEG

E L James ismét elkalauzolja az olvasóit az Ötven árnyalat világába, ahol feltárul a milliókat rabul ejtő szerelmi történet újabb sötét oldala...

CHRISTIAN GREY megkéri Anastasia Steele kezét, és a lány igent mond. Jóllehet az egymás iránti szenvedélyük forróbb és perzselőbb, mint valaha, Ana konoksága felkavarja Christian legsötétebb félelmeit, és megkérdőjelezi a kontrollmániáját. Amikor hajdani riválisok és ellenségek veszélyeztetik az életüket, egyetlen félreértés örökre elválaszthatja őket.

Vajon Christian képes lesz felülkerekedni gyermekkori démonjain, hogy megmentse önmagát? Kiérdemli-e a megbocsátást és Ana feltétel nélküli szerelmét? Elnyerheti-e végre az áhított szabadságot, és megszabadulhat-e valaha is a múlt rettegésben tartó árnyaitól?

Ana segítségével és a szerelem erejével talán...

Az Ötven árnyalat-trilógia világszerte a könyvkiadás történetének eddigi legsikeresebb sorozata.

Fordította

Horváth M. Zsanett

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

E L James: Freed,
Bloom Books, an imprint of Sourcebooks, US, 2021

Copyright © 2012, 2021 by Fifty Shades Ltd

Hungarian translation © Horváth M. Zsanett, 2021

Borítóterv © Erika Mitchell és Brittany Vibbert / Sourcebooks

Borítófotók © Erika Mitchell és Andrew Melzer / Sourcebooks

ISBN 978-963-433-901-4

Felelős kiadó a Libri Kiadó ügyvezetője

Felelős szerkesztő Palkó Katalin

Olvasószerkesztő Varga Anita

A borítót az eredeti alapján készítette Oláh Gábor

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Evának és Sue-nak.

Köszönök, köszönök, köszönök mindent.

És Catherine-nek.

2011. JÚNIUS 19., VASÁRNAP

Gyönyörtől mámorosan heverünk a rózsaszín papírlámpák és mezei virágok között, a fejünk fölött fényfüzérek ragyognak. Amikor lassan magamhoz térek, átölelem Anastasiát. Elégedetten henyél rajtam, arca a mellemen, keze a szaporán dobogó szívem felett. A sötétségnek nyoma sincs, elűzte az én álomfogóm… a menyasszonyom. A szerelmem. Életem fénysugara.

Lehetnék még ennél is boldogabb?

Az emlékezetembe vésem ezt a pillanatot: a csónakházat, a hullámok megnyugtató ritmusát, a virágokat, a fényeket. Behunyom a szemem, és megjegyzem, milyen érzés a karomban tartani ezt a nőt, érezni a súlyát a testemen, a háta minden lélegzetvétellel emelkedik és süllyed, a lába összegabalyodott az enyémmel. Beszívom a haja illatát; mérhetetlen nyugalommal tölt el. Itt vagyok csak igazán boldog. Dr. Flynn büszke lenne rám. Ez a gyönyörű nő igent mondott nekem. Minden létező módon. Újra.

– Összeházasodunk holnap? – suttogom a fülébe.

– Hm. – A hangja lágyan vibrál a testemen.

– Ez igen lenne?

– Hm.

– Vagy nem?

– Hm.

Elmosolyodom. Teljesen kimerült.

– Miss Steele, csak nem hoztam zavarba? – Érzem a mosolyát, és önfeledten nevetek, miközben szorosabban ölelem magamhoz, és belecsókolok a hajába. – Akkor hát holnap, Vegasban.

Felemeli a fejét, a szeme félig csukva a lámpák derengő fényében – álmosnak, ugyanakkor kielégültnek látszik.

– Nem hiszem, hogy a szüleid túlzottan örülnének ennek. – Végigcirógatom meztelen hátát, a bőre selymes és forró.

– Mit szeretnél, Anastasia? Legyen Vegas? Hatalmas, díszes esküvő? Halljuk!

– Nem kell nagy… csak a barátok és a család…

– Rendben. Hol?

Vállat von, és gyanítom, hogy még nem sokat gondolkodott róla.

– Esetleg itt, helyben? – kérdem.

– A családodnál? Nem bánnák?

Felnevetek. Grace kapva kapna a lehetőségen.

– Anyám a fellegekben járna a boldogságtól.

– Akkor legyen itt. Biztos vagyok benne, hogy anya és apa örülni fog.

Akárcsak én.

Végre egyetértünk valamiben. Nincs vita.

Most először fordulna elő?

Gyengéden beletúrok a hajába; kissé kócos lett a hancúrozástól.

– Akkor hát megvan a helyszín, most már csak az a kérdés, mikor.

– Először meg kellene kérdezni az anyukádat.

– Hm. Egy hónapot kaphat, nem többet. Nem bírok tovább várni, annyira akarlak.

– Hiszen a tiéd vagyok, Christian! Már jó ideje. De értem. Egy hónap múlva. – Gyengéd csókot nyom a mellemre, és hálás vagyok, amiért a sötétség is hallgat. A jelenléte kordában tartja.

– Jobb lesz, ha visszamegyünk. Nem akarom, hogy Mia megint ránk törjön, mint a múltkor.

Ana felnevet.

– Ó, igaz is! Az szoros volt. Az első büntetésem. – Végigsimítja az államat az ujjával, én pedig vele együtt átfordulok, és a puha szőnyegre szegezem a testét.

– Ne is emlékeztess rá! Nem a legjobb pillanatom volt.

Incselkedő mosoly jelenik meg az arcán, és vidám fény csillan a szemében.

– Büntetésnek egész jó kis menet volt. És sikerült visszanyernem a bugyimat.

– Valóban. Tisztességes játszma volt. – Még mindig kuncogok az emléktől, de gyors csókot adok neki, és felállok. – Gyere, vedd fel a bugyidat, és menjünk vissza a partira.

FELHÚZOM A SMARAGDZÖLD RUHA cipzárját, és a vállára terítem a zakómat.

– Mehetünk? – Megfogja a kezemet, és elindulunk felfelé a csónakház lépcsőjén. Megtorpan, és visszanéz a virágos szerelmi fészekre, mintha ő is az emlékezetébe akarná vésni. – Mi lesz a sok lámpával és virággal?

– Ne izgulj. Holnap jön a virágos, és szétszedi a lugast. Kitűnő munkát végeztek. A virágok pedig a helyi idősek otthonába kerülnek.

Megszorítja a kezemet.

– Jó ember vagy, Christian Grey.

Remélem, elég jó vagyok neked.

A CSALÁDOM MÁR TELJES erőbedobással karaokézik. Kate és Mia a „We Are Family”-t énekli, a szüleim a közönségük. Szerintem már mind becsíptek. Elliot ernyedten piheg a kanapén, sört kortyolgat, és csak tátog a dalra.

Kate megpillantja Anát, és odahívja a mikrofonhoz.

– Jaj, istenkém! – sikít fel Mia, még a zenét is sikerül túlharsognia. – Nézzétek ezt a követ! – Megragadja Ana kezét, és elismerően füttyent. – Christian Grey, igazán túltettél magadon!

Ana szégyenlősen mosolyog, Kate és az anyám odasiet, hogy megcsodálják a gyűrűt, és ámuldozzanak egy sort. Igazán büszke vagyok magamra.

Jól van. Tetszik neki. Tetszik nekik.

Ügyes voltál, Grey!

– Beszélhetek veled, Christian? – kérdi Carrick, és komor ábrázattal feláll.

Pont most?

Zord pillantással kivezet a szobából.

– Ööö… hogyne. – Grace-re sandítok, de mindent megtesz, hogy ne kelljen rám néznie.

Csak nem szólt neki Elenáról?

A picsába! Remélem, hogy nem.

Követem apámat a dolgozószobájába, és miután beterelt, becsukja mögöttünk az ajtót.

– Anyád elmondta – vágja hozzám bevezetés nélkül.

Az órára pillantok – huszonnyolc perccel múlt éjfél. Már túl késő lenne erről beszélni… minden értelemben.

– Fáradt vagyok, apa…

– Nem. Nem bújsz ki a beszélgetés alól. – A hangja szigorú, a pillantása szinte éget, ahogy rám mered a szemüvege fölött. Haragszik. Iszonyatosan haragszik.

– Apa…

– Elhallgass, fiam! Ideje rám figyelned. – Leül az asztal szélére, leveszi a szemüvegét, és törölgetni kezdi a kendővel, amelyet a zsebéből húzott elő. Itt állok előtte, mint oly gyakran, taknyos tizennégy évesnek érzem magam, akit kicsaptak az iskolából – megint. Hangosan, megadóan felsóhajtok, csípőre teszem a kezemet, és várom a fejmosást.

– Az enyhe kifejezés, hogy csalódott vagyok. Amit Elena művelt, az bűncselekmény…

– Apa…

– Nem, Christian! Most nem te beszélsz. – Rám mered. – Megérdemelné, hogy börtönbe csukják.

Apa!

Elhallgat, és fölteszi a szemüvegét.

– De azt hiszem, a te hazugságod fáj a legjobban. Valahányszor azzal mentél el itthonról, hogy a barátaiddal fogsz tanulni – a barátokkal, akiket sosem mutattál be nekünk –, azzal a nővel keféltél.

A krisztusát!

– Hogy hihetnék el neked bármit ezek után? – folytatja.

Ó, az isten szerelmére! Ez már igazán túlzás.

– Most már beszélhetek?

– Nem. Nem beszélhetsz. Persze csak magamat okolhatom. Azt hittem, sikerült beléd nevelnem némi erkölcsi tartást. Most pedig azon tűnődöm, vajon tanultál-e bármit is tőlem.

– Ez most költői kérdés?

Elengedi a füle mellett.

– Férjes asszony volt, de te fittyet hánytál erre, most pedig te magad is házasságra készülsz…

– Ennek semmi köze Anastasiához!

– Ne merészelj üvöltözni velem! – szól rám fojtott dühvel, mire elhallgatok. Még sosem láttam ennyire dühösnek. Kijózanító élmény. – Nagyon is van hozzá köze! Életre szóló elkötelezettségre készülsz ezzel a fiatal nővel. – Megenyhül a hangja. – Mindannyiunkat meglepett. És nagyon örülök nektek. De itt most a házasság szentsége forog kockán. Ha ezt képtelen vagy tiszteletben tartani, akkor inkább meg se házasodj!

– Na de, apa…

– És ha ennyire félvállról veszed a szent fogadalmat, amire készülsz, akkor komolyan fontolóra kellene venned egy házassági szerződést.

Micsoda? Tiltakozón felemelem a kezemet. Túl messzire ment. Felnőtt ember vagyok, az isten szerelmére.

– Ne keverd bele Anát! Ő nem holmi lecsúszott hozományvadász.

– Nem is róla van most szó. – Apám feláll, és odalép hozzám. – Hanem rólad. Arról, hogy eleget tégy a kötelezettségeidnek. Hogy megbízható, tisztességes emberként viselkedj. Mint egy leendő férj!

– Az ég szerelmére, apa, hisz csak tizenöt éves voltam! – kiáltok fel. Farkasszemet nézünk.

Miért reagál ilyen rosszul a dologra? Tudom, hogy mindig óriási csalódást okoztam neki, de még sosem mondta ki kerek perec.

Behunyja a szemét, belecsíp az orrnyergébe, és ráeszmélek, hogy a stressz pillanataiban én is ugyanezt csinálom. Tőle ered ez a szokás, ám más tekintetben igencsak messzire esett az a bizonyos alma a fájától.

– Igazad van. Csak egy kiszolgáltatott gyerek voltál. Ám azt még mindig nem érted, hogy amit az a nő művelt, az nem volt helyes, és nyilvánvaló, hogy nem érted, mert ennek ellenére továbbra is tartottad vele a kapcsolatot, nemcsak családi barátként, hanem az üzletben is. Ennyi éven át mind a ketten hazudtatok nekünk. És ez fáj a legjobban. – Halkabban folytatja. – Az anyád barátnője volt. Azt hittük, jó barát. Pedig épp ellenkezőleg. Minden pénzügyi kapcsolatodat meg kell szakítanod vele.

Menj a picsába, Carrick!

El akartam magyarázni neki, hogy mennyi jót tett velem Elena, és hogy nem tartottam volna vele a kapcsolatot, ha másképp érzek. Ám tudtam, hogy a magyarázatom süket fülekre találna. Akkor sem hallgatott meg, amikor tizennégy éves voltam, és küszködtem az iskolában, és a jelek szerint most sem fog meghallgatni.

– Végeztél? – szűröm a fogaim közt.

– Gondold végig, amit mondtam.

Elfordulok, hogy induljak. Már épp eleget hallottam.

– Gondold végig a házassági szerződést. Rengeteg fejfájást spórolna meg neked a jövőben.

Rá se hederítek, kimasírozok a dolgozószobájából, és becsapom az ajtót.

Bassza meg!

Grace a folyosón ácsorog.

– Miért kellett elmondanod neki? – rontok neki, Carrick azonban követett a folyosóra, ezért anyám nem válaszol. Fagyos pillantása apámnak szól.

Indulok Anáért. Hazamegyünk.

Pocsék hangulatban követem a kornyikálás hangját, és Anát a mikrofonnál találom Elliottal, ahol kórusban üvöltik az „Ain’t No Mountain High Enough”-ot. Ha nem lennék ilyen dühös, biztosan elnevetném magam. Elliot hamis károgását még jóindulattal sem lehet éneklésnek nevezni, és túlharsogja Ana édes hangját. Szerencsére már a dal végén tartanak, így a legrosszabbat sikerült megúsznom.

– Szerintem Marvin Gaye és Tammi Terrell forog a sírjában – jegyzem meg szárazon, amikor végre befejezik.

– Én úgy éreztem, egész jól sikerült. – Elliot színpadiasan meghajol Mia és Kate előtt, akik eltúlzott lelkesedéssel, kacarászva tapsolnak. Rendesen becsiccsentettek. Ana kuncog egy sort, az arca kipirult, ennivalóan bájos.

– Hazamegyünk – közlöm vele.

Lehervad a mosolya.

– Azt ígértem anyukádnak, hogy maradunk.

– Ezt ígérted? Most?

– Igen. Már alig vártam, hogy a szobádban alhassak.

– Nagyon reméltem, hogy maradtok, drágám. – Anyám a küszöbön áll, a háta mögött Carrick. – Ahogy Kate és Elliot is. Nagyon örülök, ha egy fedél alatt vannak a kiscsibéim. – Megfogja a kezemet. – Ráadásul azt hittük, hogy elvesztettünk ezen a héten.

Hangtalanul káromkodom, de uralkodom magamon. A testvéreimnek a jelek szerint sejtelmük sincs a családi perpatvarról, ami az orruk előtt zajlik. Elliottól már megszoktam, hogy mit sem sejt abból, ami körülötte történik, de Miától ez újdonság.

– Maradj, fiam! Kérlek! – Apám mélyen a szemembe néz, de most elég barátságosnak tűnik. Mintha nem az imént vágta volna a fejemhez, hogy mekkora csalódást okoztam neki.

Megint.

Nem figyelek rá, anyámhoz intézem a szavaimat.

– Hát jó. – De csak azért, mert Ana esdeklően néz rám, és tudom, hogy ha ilyen hangulatban hagyom itt a családot, azzal tönkretenném ezt az egyébként csodálatos napot.

Ana a nyakamba ugrik.

– Köszönöm! – suttogja. Rámosolygok, és a sötét felleg a fejem fölött lassan szertefoszlik.

– Gyere, apa! – Mia apánk kezébe nyomja a mikrofont, és odarángatja a képernyő elé. – Egy utolsó dalt! – kiáltja.

– Ágyba! – Ez nem kérés volt. Mára már elegem volt a családomból. Ana beleegyezően bólint, és megfogjuk egymás kezét. – Jó éjt mindenkinek! Kösz a partit, anya!

Grace átölel.

– Tudod, hogy mennyire szeretünk. A legjobbat akarjuk neked. Nagyon örülök a hírnek. És annak is, hogy itt vagytok.

– Na ja. Kösz, anya. – Gyors puszit adok az arcára. – Elfáradtunk. Megyünk lefeküdni. Jó éjt.

– Jó éjt, Ana! Köszönöm – mondja anyám, és átöleli Anát. Gyorsan elhúzom onnan, amikor Mia elindítja Carricknek a „Wild Thing”-et.

Ezt igazán nem akarom hallani.

AMINT FELGYÚJTOTTAM A VILLANYT, és becsuktam a szobám ajtaját, a karomba veszem Anát, mert szükségem van a melegségére; muszáj elterelnem a gondolataimat Carrick éles szavairól.

– Hé, jól vagy? – kérdi. – Magadba fordultál.

– Csak az apámra haragszom. De ez nem újdonság. Még mindig úgy kezel, mint egy taknyos kölyköt.

Ana szorosabban ölel.

– Apád szeret téged.

– Hát, ma nagyon csalódottnak tűnt. Megint. De erről most nem akarok beszélni. – Csókot nyomok a feje búbjára, ő felnéz rám, a szemében együttérzés és megértés, és tudom, hogy egyikünk sem akarja felhánytorgatni Elenát… az én Mrs. Robinsonomat.

Eszembe jut, hogy ma este Grace bosszúvágytól hajtva kipenderítette Elenát a házból. Eltűnődöm, vajon mit mondott volna anyám annak idején, ha rajtakap egy lánnyal a szobámban. Hirtelen hatalmába kerít ugyanaz a tinihormonoktól tüzelt vágy, mint a múlt héten, amikor felosontunk ide Anával az álarcosbálról.

– Egy csaj van a szobámban. – Elvigyorodom.

– Na és, mit fogsz csinálni vele? – villant rám Ana egy csábos mosolyt.

– Hm. Mindent, amit serdülőként szerettem volna csinálni a lányokkal. – De nem tudtam. Mert nem bírtam elviselni, ha megérintenek. – Hacsak nem vagy túl fáradt. – Végigsimítom arca lágy vonalát.

– Kikészültem, Christian. De azért benne vagyok.

Ó, bébi! Gyorsan megcsókolom, és megesik rajta a szívem.

– Talán jobb lenne, ha aludnánk. Hosszúra nyúlt ez a nap. Gyere, ágyba teszlek. Fordulj meg!

Engedelmeskedik, és lehúzom a cipzárt a ruháján.

AMÍG A MENYASSZONYOM mellettem alszik, SMS-ezek Taylornak, és megkérem, hogy reggel hozzon nekünk tiszta ruhát az Escalából. Ana mellé bújok, és a profilját nézem, el sem tudom hinni, hogy máris elaludt… és hogy igent mondott nekem.

Vajon elég jó leszek neki?

Jó férj lesz belőlem?

Apám nem bízik benne.

Felsóhajtok, hanyatt fordulok, és a mennyezetet bámulom.

Be fogom bizonyítani neki, hogy téved.

Mindig is szigorúan bánt velem. Sokkal szigorúbban, mint Elliottal vagy Miával.

A rohadék! Tudja, hogy rossznak születtem. Miközben végigpörgetem a fejemben a korábbi kirohanását, lassan álomba merülök.

– Tedd fel a kezed, Christian! – Apa szigorúan néz rám. Megtanít rá, hogyan ugorjak be a medencébe. – Helyes. Most pedig hajlítsd be a lábujjaidat a medence szélén. Jó. Húzd ki magad! Rendben. Ugorj! – Zuhanok. És zuhanok. És zuhanok. Placcs! Bele a hideg, tiszta vízbe. Bele a kékségbe. A csendbe. A némaságba. A hullámok azonban visszadobnak a felszínre. Apát keresem. – Nézd, apa, nézd! – Elliot azonban az ölébe ugrik. Elzuhannak a gyepen. Apám megcsiklandozza Elliotot. Elliot nevet. És nevet. És csak nevet. Apa megcsókolja a hasát. Velem ilyet sosem csinál. Nem tetszik, amit látok. Bent vagyok a vízben. Odakint akarok lenni. Velük. Apával. Most a fák lombja alatt állok. Apát és Miát nézem. Mia elragadtatva sikongat, miközben apa megcsiklandozza. Apa is nevet. Mia kiszabadul a karjából, és ráveti magát. Apa átlendíti, majd elkapja a levegőben. A fák alól nézem őket, egyedül. Csak nézek. És sóvárgok. Édes illat lengi be a levegőt. Almaillat.

– JÓ REGGELT, MR. GREY! – suttogja Ana. Kinyitom a szemem. A reggeli nap beragyog az ablakon, a testem úgy öleli körbe Anát, mint egy inda. A honvágy és a fájdalom – amit bizonyára az álom keltett bennem – elpárolog az arca láttán. Szerelmes vagyok, és begerjedtem; ébredezik a testem.

– Jó reggelt, Miss Steele! – Lehetetlenül szép, hiába van rajta Mia I ♥ Paris pólója. Az arcomra teszi a kezét, a szeme ragyog, a haja kócos, és csillog a napfényben. Hüvelykujját végighúzza borostás államon.

– Néztem, ahogy alszol.

– Ne mondd.

– És az álomszép eljegyzési gyűrűmben gyönyörködtem. – Kinyújtja a kezét, és megmozgatja az ujjait. A gyémánt megcsillan a fényben, és parányi szivárványszikrákat vet a régi filmes és kick-boxos posztereimre a falon.

– Hű! – ujjong. – Ez jel.

Jó jel, Grey. Remélhetőleg.

– Soha többé nem veszem le.

– Helyes! – Fölé mászom. – Mióta is néztél? – Eszkimó puszit adok neki, majd találkozik az ajkunk.

– Jaj, ne! – Eltolja a vállamat, és egy pillanatra belém hasít a csalódottság, Ana azonban a hátamra fordít, és lovagló ülésben landol rajtam. Egyetlen mozdulattal lerántja magáról a pólót, és a padlóra hajítja. – Gondoltam, felébresztelek.

– Igazán? – A farkam és én ennek igazán örülünk.

Mielőtt felkészülhetnék az érintésére, lehajol, és gyengéd csókot lehel a mellkasomra, a haja beborít minket, mint egy gesztenyebarna selyemsátor. Élénkkék szempár figyel.

– Itt kezdem. – Újra megcsókol.

Felszisszenek.

– Majd lejjebb folytatom. – A nyelve elindul lefelé, a szegycsontom irányába.

Igen!

A sötétség hallgat, vagy az istennő gyűrte le, aki rám mászott, vagy a kirobbanó libidóm. Magam sem tudom, melyik.

– Mennyei az íze, Mr. Grey. – Csiklandoz a lehelete.

– Ezt örömmel hallom. – Rekedtes a hangom.

A bordám alatt nyalogat és harapdál, a mellei az alhasamat súrolják.

Ó!

Egyszer, kétszer, háromszor.

– Ana! – Egyre szaporább a lélegzetem, megragadom a térdét, és megszorítom. Ő azonban ficánkolni kezd rajtam, ezért eleresztem, mire felkel, és ott hagy kielégületlenül. Azt hiszem, felkészül rám.

Én készen állok.

A picsába, kész vagyok!

Most visszatér hozzám, a hasamat csókolgatja, a nyelve a köldökömbe csúszik, majd lefelé vándorol. Még egyszer belém harap, és a farkamban érzem a harapást.

– Ó!

– Hát itt vagy – suttogja, és mohón szemez a farkammal, majd csábos mosollyal rám néz. Lassan, tartva a szemkontaktust, a szájába vesz.

Édes Jézus!

Föl-alá jár a feje, a fogait gondosan visszahúzza, és minden alkalommal egyre mélyebbre tol a szájában. Ujjaimmal a hajába túrok, és félresöpröm az útból, hogy zavartalanul élvezhessem a látványt, ahogy a jövendő feleségem ajka a farkamra simul. Megfeszítem a fenekemet, feltolom a csípőmet, mélyebbre akarok hatolni, ő pedig magába tol, a szája rám szorul.

Erősebben.

Még erősebben.

Ó, Ana! Egy istennő vagy!

Gyorsít az iramon. Behunyom a szememet, és belemarkolok a hajába.

Olyan jól csinálja.

– Igen! – szisszenek fel, és átadom magam a csodálatos ajkak mozgásának. Mindjárt elélvezek.

Hirtelen megáll.

A szentségit. Ne! Kinyitom a szemem, és látom, hogy fölém guggol, majd fájdalmasan lassan beleül a lüktető farkamba. Felnyögök, minden centiméterét kiélvezem. A haja leomlik meztelen mellére, én pedig felnyúlok, és megcirógatom, a hüvelykujjam a kemény mellbimbókat súrolja, újra meg újra meg újra.

Hosszan elnyújtva felnyög, és a kezembe nyomja a melleit.

Ó, bébi!

Végül rám zuhan, megcsókol, a nyelve a számba hatol, és érzem a saját sós ízemet abban az édes szájában.

Ana.

A kezem lecsúszik a csípőjére, ellököm magamtól, majd visszahúzom, közben feltolom a csípőmet.

Felsikolt, és megragadja a csuklómat.

Újra végigcsináljuk.

És újra.

– Christian – könyörög halkan a mennyezetnek, miközben átveszi az iramot, és egy ritmusra mozgunk. Egyszerre. Egy emberként. Mígnem ernyedten rám borul, és magával ránt a gyönyör mélységeibe.

A HAJÁBA FÚROM AZ ARCOMAT, és végigsimítom a hátát.

Lélegzetelállító ez a lány.

Ez még mindig új nekem. Amikor Anánál van a gyeplő. Amikor Ana kezdeményez. Élvezem.

– Na, ezt nevezem én vasárnapi istentiszteletnek – suttogom.

– Christian! – Felkapja a fejét, a szeme helytelenítően elkerekedik.

Hangos nevetés tör fel belőlem.

Ráunok én valaha is? Hogy megbotránkoztatom Miss Steele-t?

Szorosan magamhoz ölelem, átfordulok vele, és az ágyhoz szegezem.

– Jó reggelt, Miss Steele. Mindig nagy öröm magácskával ébredni.

Megcirógatja az arcomat.

– Magával is, Mr. Grey. – Lágy a hangja. – Muszáj felkelnünk? Szeretek itt lenni, a szobádban.

– Nem. – Az ébresztőórára pillantok az éjjeliszekrényen. Negyed tíz van. – A szüleim misére mentek. – Lefekszem mellé.

– Nem is tudtam, hogy templomba járnak.

Elfintorodom.

– Pedig igen. Járnak. Hívő katolikusok.

– Na és te?

– Nem, Anastasia.

Istennel már réges-rég elváltak az útjaink.

– Te? – kérdem, és úgy emlékszem, hogy Welch semmilyen vallási irányultságot nem talált a háttérellenőrzés során.

Megrázza a fejét.

– Nem. Egyik szülőm sem gyakorol semmiféle vallást. De ma szívesen elmennék templomba. Meg kell köszönnöm… valakinek, hogy élve visszakaptalak a helikopter-balesetből.

Felsóhajtok, és szinte látom magam előtt, ahogy lesújt rám az istennyila, amikor a templom megszentelt kövére lépek, de a kedvéért megteszem.

– Oké. Meglátom, mit tehetek. – Röpke csókot adok az ajkára. – Gyere, zuhanyozz velem!

A hálószobaajtó előtt egy kisebb bőrtáska vár – Taylor elhozta a tiszta ruhákat. Fölkapom a táskát, és becsukom az ajtót. Ana törülközőt csavart maga köré, a hajából vízcseppek potyognak a vállára. A kitűzőmet nézegeti, és megakad a szeme a narkós kurva fotóján. Felém fordul, gyönyörű szemében ott a kérdés… a kérdés, amire nem akarok válaszolni.

– Megtartottad – mondja.

Igen, megtartottam a fotót. Na és?

A kérdés ott lebeg köztünk a levegőben, a szeme pedig ragyog a reggeli napsütésben, szinte fal a tekintetével, várja, hogy mondjak már valamit. Egy pillanatra eszembe jut a letaglózó érzés, amikor Carrick annyi évvel ezelőtt a kezembe nyomta a fotót.

A picsába! Inkább ne, Grey!

– Taylor hozott nekünk tiszta ruhát – suttogom, és az ágyra dobom a bőrtáskát. Képtelenül hosszúra nyúlik a hallgatás, mielőtt válaszol.

– Oké – mondja, az ágyhoz lép, és kinyitja a táskát.

DEGESZRE ETTEM MAGAM. A szüleim hazajöttek a miséről, és anyám a szokásos tízórait készítette: mennyei, szívkoszorúér-elzáró szalonnát és kolbászt sült krumplival, tojással és angol muffinnal. Grace kissé hallgatag, gyanítom, hogy másnapos lehet.

Egész reggel kerülöm apámat.

Még nem bocsátottam meg neki az előző estét.

Ana, Elliot és Kate heves vitába kezd – történetesen a szalonnáról –, majd hajba kapnak azon, hogy kié az utolsó kolbász. Fél füllel figyelek csak rájuk, és remekül szórakozom, közben egy cikket olvasok a The Seattle Times vasárnapi kiadásában a helyi bankok hibaszázalékairól.

Mia felsikolt, és visszaül az asztalhoz a laptopjával.

– Nézzétek! Van itt egy bulvárcikk a Seattle Nooz weboldalán arról, hogy eljegyeztek, Christian.

– Máris? – kérdi csodálkozva anya.

Nincs jobb dolguk ezeknek a szarrágóknak?

Mia felolvassa a cikket.

– „Eljutott hozzánk is a hír, miszerint Seattle egyik legvonzóbb agglegénye, az a bizonyos Christian Grey, végül horogra akadt, és már folynak az esküvői előkészületek.” – Anára sandítok, aki elsápadva, tágra nyílt szemmel bámul Miára, majd rám.

– „De vajon ki lehet a szerencsés ara? – folytatja Mia. – A Nooz már a nyomában van. Bizonyára egy vaskos házassági szerződést olvasgat.” – Mia kuncogni kezd.

Rámeredek. Pofa be, Mia!

Elhallgat, és összeszorítja a száját. Rá se hederítek, sem a többi ideges pillantásra az asztal körül, és Anához fordulok, akinek egyre fehérebb az arca.

– Nem – suttogom, hogy megnyugtassam.

– Christian – kezdi apa.

– Nem vagyok hajlandó még egyszer beszélni erről – acsargok apámra. Kinyitja a száját, hogy mondjon valamit. – Semmi házassági szerződés! – csattanok fel olyan hévvel, hogy egyből becsukja a száját.

Pofa be, Carrick!

Fogom az újságot, és dühöngve újra meg újra elolvasom ugyanazt a mondatot a bankos cikkből.

– Christian – duruzsolja Ana. – Én bármit aláírok, amit te vagy Mr. Grey szeretnétek.

Felnézek, a tekintetében ott a könyörgés, a szeme könnyektől ragyog.

Ana. Hagyd abba!

– Kizárt! – vágom rá, hogy ejtsük végre a témát.

– Csak azért lenne, hogy megvédjen.

– Christian, Ana… Szerintem ezt kettesben kellene megbeszélnetek – szól ránk Grace, majd bosszús pillantást vet Carrickre és Miára.

– Ana, ez nem rólad szól – motyogja apa. – És kérlek, szólíts Carricknek.

Ezek után te csak ne akard magadhoz édesgetni! Hangtalanul fortyogok magamban, és hirtelen mindenki felpattan. Kate és Mia nekiáll, hogy leszedje az asztalt, Elliot pedig gyorsan felnyársalja az utolsó kolbászt a villájára.

– Én egyértelműen a kolbászra szavazok – jelenti ki eltúlzott lelkesedéssel.

Ana a kezét bámulja. Csüggedtnek látszik.

Jesszusom, apa. Most nézd meg, mit csináltál!

Átnyúlok az asztal fölött, megfogom Ana kezét, majd halkan a fülébe súgom, hogy csak ő hallja:

– Ne is gondolj rá! Ne törődj az apámmal! Nagyon felbosszantotta Elena. Az egész csak nekem szólt. Bárcsak anyám befogta volna a száját!

– Igaza van, Christian. Nagyon gazdag vagy, és én semmi mást nem hozok a házasságba, mint a diákhitelemet.

Bébi, nekem úgy kellesz, ahogy vagy. Te is tudod!

– Anastasia. Ha elhagysz, jobb is, ha magaddal viszel mindent. Egyszer már elhagytál. Tudom, milyen érzés.

– Az más volt – dünnyögi. Újra összevonja a szemöldökét. – És talán majd te akarsz elhagyni engem.

Nevetséges gondolat.

– Christian, talán csinálok valami kivételes marhaságot, te pedig… – Elhallgat.

Szerintem erre igen kicsi az esély, Ana.

– Állj! Most hagyd abba. A téma lezárva. Nem beszélünk erről soha többé. Nem lesz házassági szerződés. Sem most, sem máskor.

Lázasan töröm a fejem, próbálok biztonságos témát találni, és ekkor ihletem támad. Grace-hez fordulok, aki a kezét tördeli, és idegesen pislog rám, majd megkérdezem:

– Anya! Tarthatjuk itt az esküvőt?

Az arckifejezése rémületből örömbe és hálába csap át.

– Drágám! Az csodálatos lenne! – Majd hozzáteszi: – Hát nem templomi esküvőt akartok?

Neheztelő pillantást vetek rá, mire rögtön megadja magát.

– Örömmel szerveznénk meg az esküvőtöket. Ugye, Cary?

– Persze. Persze, még szép. – Apám jóindulatúan mosolyog Anára és rám, én azonban most rá sem bírok nézni.

– Kitaláltátok már az időpontot? – kérdi Grace.

– Négy hét múlva.

– Christian! Annyi idő nem elég!

– Ez rengeteg idő.

– Legalább nyolc hétre lesz szükségem!

– Anya. Kérlek!

– Hat? – esdekel.

– Az csodálatos lenne. Köszönjük, Mrs. Grey – szólal meg Ana, és fenyegető pillantást vet rám, nehogy bele merjek kötni.

– Legyen hat hét – szögezem le. – Kösz, anya.

ANA HALLGAT A VISSZAÚTON Seattle-be. Valószínűleg a reggeli vitámon gondolkozik Carrickkel. Még mindig nyomaszt a tegnap esti veszekedésünk – a rosszallása fájdalmasan szúrja a szívemet. Mélyen legbelül attól félek, hogy igaza van; talán mégsem leszek jó férj.

Az istenit, majd én megmutatom neki!

Nem az a zöldfülű tini vagyok, akinek hisz.

Csüggedten bámulom az utat. A barátnőm mellettem van, már az esküvő időpontját is kitűztük, a világ legszerencsésebb emberének kéne éreznem magam, mégis egyre csak apám dühös kirohanásán rágódom, ami Elenáról és a házassági szerződésről szólt. A jó hír az, hogy szerintem már rájött, hogy ezt elcseszte. Amikor elindultunk hazafelé, megpróbált kiengesztelni, én azonban zokon vettem a hebegő, mismásoló bocsánatkérést.

Én mindig minden tőlem telhetőt megtettem, hogy megvédjelek, Christian. És elbuktam. Melletted lett volna a helyem.

Nem voltam rá kíváncsi. Ezt még tegnap este kellett volna mondania. De nem tette.

Megrázom a fejem. Szabadulni akarok ettől a pocsék hangulattól.

– Hé, van egy ötletem! – Megszorítom Ana térdét.

Talán megfordul a szerencsém – találok egy üres parkolóhelyet a Szent Jakab-katedrális előtt. Ana kikukucskál a fák alól, és az impozáns épületet nézegeti, mely egy teljes tömbnyi helyet foglal el a Kilencedik sugárútból, majd kérdőn néz rám.

– Templom? – mondom magyarázatképpen.

– Templomnak ez túl nagy, Christian.

– Igaz.

Elmosolyodik.

– Tökéletes.

Kéz a kézben belépünk a katedrálisba, és elindulunk az oltár felé. Ösztönösen odafordulok a szenteltvíztartóhoz, hogy keresztet vessek, de még időben észbe kapok, mert tudom, hogy ha valamikor lesújt rám az a villám, akkor az most lesz. Látom Anán a megrökönyödést, de elfordítom a tekintetemet, és a lélegzetelállító mennyezetet kezdem csodálni, amíg Isten ítéletét várom.

Nem. Ma nem csap belém a villám.

– Régi szokás – dünnyögöm kissé zavartan, de megkönnyebbülök, hogy nem lett belőlem füstölgő hamukupac a pompás küszöbön. Ana körülnéz a pazar templombelsőben: magas, díszes mennyezet, rozsdaszínű márványoszlopok, finom mintázatú ólomüveg ablakok. Napfény szűrődik be a kereszthajó kupoláján lévő ökörszem ablakon, mintha maga Isten mosolyogna le erre a helyre. Halk suttogás verődik vissza a falakról, és megszáll minket egyfajta spirituális béke, amit csak a néhány látogató alkalmankénti köhögése zavar meg. Csend van, a templom menedéket nyújt a seattle-i nyüzsgés elől. Már el is felejtettem, milyen békés és gyönyörű ez a hely, igaz, már évek óta nem tettem be ide a lábam. Mindig is imádtam a katolikus misék díszes ceremóniáját. A rituálét. A válaszokat. A füstölők illatát. Grace gondoskodott róla, hogy mindhárom gyereke eligazodjon a katolikus dogmában, és volt idő, amikor bármire hajlandó voltam, hogy elnyerjem újdonsült anyám kegyeit.

Ám a serdülőkor mindent tönkretett. Sosem állt helyre a kapcsolatom Istennel, és egy életre megváltozott, hogyan viszonyulok a családomhoz, különösen apámhoz. Amint betöltöttem a tizenhármat, marakodni kezdtünk egymással. Elhessegetem az emléket. Fáj felidézni.

Most, hogy itt állunk a templomhajó fenséges pompájában, letaglóz ez az ismerős béke.

– Gyere. Mutatni akarok valamit. – Végigsétálunk az oldalhajón, Ana cipősarka kopog a kövezeten, végül egy kis szentélyhez érünk. Aranyló falai és sötét padlója tökéletesen kihangsúlyozza a Miasszonyunk káprázatos szobrát, amit pislákoló gyertyák ragyognak körbe.

Ana eltátja a száját a látványtól.

Kétségkívül még mindig ez a legszebb szentély, amit valaha láttam. A Szűzanya szerényen lesütött szemmel tartja a karján gyermekét. Arany-kék ruhája ragyog a gyertyafényben.

Megindító látvány.

– Anyám néha elhozott minket ide misére. Ez volt a kedvenc helyem. Szűz Mária szentélye – suttogom.

Ana szótlanul csodálja a szeme elé táruló látványt; a szobrot, a falakat, az aranycsillagokkal díszített sötét mennyezetet.

– Ez ihlette a gyűjteményedet? A Madonnáidat? – kérdi áhítattal a hangjában.

– Igen.

– Az anyaság – duruzsolja, majd felnéz rám.

Vállat vonok.

– Láttam, milyen, ha jól csinálják, és milyen, ha rosszul.

– A szülőanyád? – kérdi.

Bólintok, és képtelenül nagyra nyílik a szeme, valami mély érzelemtől, amibe nem akarok belegondolni.

Elfordulok tőle. Túl fájdalmas.

Beledobok egy ötvendollárost a perselybe, és átnyújtok Anának egy gyertyát. Ana egy pillanatra hálásan megszorítja a kezemet, majd meggyújtja az egyik templomi gyertya lángjánál, és beleállítja az egyik vas gyertyatartóba a falon. Fényesen ragyog a többi gyertya közt.

– Köszönöm – mondja halkan Máriának, majd átkarolja a derekamat, és a vállamra hajtja a fejét. Így merengünk együtt, csendben az egyik legcsodálatosabb szentélyben, amit a város szíve rejt.

A béke, a szépség és Ana jelenléte visszahozza a jókedvemet. A pokolba a délutáni munkával! Vasárnap van. Jól akarom érezni magam a barátnőmmel.

– Elmenjünk a meccsre? – kérdem.

– Milyen meccsre?

– Ma a Phillies játszik az M’sszel a Safeco Fieldben. A GEH-nek saját páholya van.

– Persze. Remekül hangzik. Menjünk. – Rám mosolyog.

Kéz a kézben kisétálunk az Audihoz.

2011. JÚNIUS 20., HÉTFŐ

A mai reggel különösen kiborítónak ígérkezik, a legszívesebben máris ízekre szednék valakit. Egy rakás riporter, köztük néhány tévéstáb várt az Escala és a Seattle Independent Publishing épülete előtt.

Ezeknek tényleg nincs jobb dolguk?

Otthon könnyű volt elkerülni őket, mivel a mélygarázson át érkeztünk és távoztunk. A SIP azonban más tészta. Mélységesen felháborítónak tartom, hogy ezek a keselyűk ilyen gyorsan kinyomozták Ana kilétét.

Hogyan?

Miattuk kénytelenek voltunk megkerülni a SIP épületét, és a hátsó raktárkapun beosonni. Ana azonban most az irodájában rekedt, ami vegyes érzésekkel tölt el. Egyrészt örülök, hogy ott legalább biztonságban van, másrészt viszont tudom, hogy nem fogja sokáig elviselni a bezártságot.

Elcsüggedek. Még szép, hogy a seattle-i sajtó kíváncsi a menyasszonyomra. Ez a bónusz, amiért én vagyok Christian Grey. Csak abban bízom, hogy nem fogja elriasztani ez a fene nagy érdeklődés.

Sawyer a Grey House előtt tesz ki minket, ahol már lesben áll két bértollnok, de Taylorral az oldalamon elviharzom mellettük, hiába kiabálnak, rájuk se hederítek.

De kurva jó így kezdeni a napot!

Komor hangulatban várom a liftet. A tennivalóim listája hosszabb, mint a faszom, ráadásul még a hétvégi balhé is kísért: nem fogadott hívások tömkelege apámtól, anyámtól, Elena Lincolntól.

Fogalmam sincs, hogy mi a fasznak hívogat még mindig. Végeztünk egymással. Szombat este világosan megmondtam.

Legszívesebben otthon maradtam volna a barátnőmmel.

A liftben megnézem a telefonomat. Jött egy e-mail Anától.

Feladó: Anastasia Steele

Tárgy: Menyasszonyi örömök

Dátum: 2011. június 20. 09:25

Címzett: Christian Grey

Drága leendő férjem!

Hanyagság lenne részemről, ha nem köszönném meg neked, hogy

a) túlélted a helikopter-balesetet,

b) hihetetlenül romantikusan kérted meg a kezem,

c) csodálatos hétvégével ajándékoztál meg,

d) visszatértünk a vörös szobába,

e) csinos kis követ kaptam tőled, amit mindenki megcsodál!

f) ma reggel olyan szexi ébresztőt kaptam (és ez a legfontosabb! ;))

A x

Anastasia Steele

szerkesztő, SIP

Ui.: Van valami ötleted, hogyan lehet kezelni a sajtósokat?

Feladó: Christian Grey

Tárgy: Vőlegényi örömök

Dátum: 2011. június 20. 09:36

Címzett: Anastasia Steele

Drága Anám!

Örömömre szolgált.

Köszönöm neked a csodálatos hétvégét.

Szeretlek.

A ki***ott sajtósokra még visszatérünk.

Christian Grey

Elnök-vezérigazgató, Grey Enterprises Holdings, Inc.

Ui.: Szerintem a szexi ébresztők a legjobbak.

Uui.: KI***OTT BLACKBERRY!!!!!!!

HÁNYSZOR KELL MÉG elmondanom neked, te nőszemély!

Az e-mailezés feldobott, és valamelyest megenyhültem, mire kiléptem a liftből. Andrea az íróasztalánál várt.

– Jó reggelt, Mr. Grey! – üdvözölt. – Én… ööö… örülök, hogy még velünk van.

– Köszönöm, Andrea. Nagyra értékelem. És köszönöm a péntek esti segítségét. Életet mentett vele.

Elpirul, azt hiszem, zavarba hozta a hálálkodásom.

– Hol van Sarah? – kérdem.

– Kiszaladt ügyintézni. Hozhatok kávét?

– Kérem. Feketén. Erősen. Rengeteg dolgom van.

Talpra ugrik.

– Ha az apám, az anyám vagy Mrs. Lincoln keres, hagyjanak üzenetet. A sajtót irányítsa át Samhez, ha viszont a Légügy, az Eurocopter vagy Welch hív, azonnal kapcsolja őket.

– Igen, uram.

– És természetesen Anastasia Steele-t is.

Andrea megenyhül, és ritka mosoly jelenik meg az arcán.

– Szívből gratulálok, Mr. Grey.

– Hát tudja?

– Mindenki tudja, uram.

Felnevetek.

– Köszönöm, Andrea.

– Hozom a kávét.

– Nagyszerű, köszönöm.

Leülök az asztalomhoz, és bekapcsolom az iMacet. Újabb e-mail vár Anától.

Feladó: Anastasia Steele

Tárgy: Nyelvi korlátok

Dátum: 2011. június 20. 09:38

Címzett: Christian Grey

**. ****, **** *******!

*** ***** ** **********.

* **** ***, ***.

A x

Hahotázni kezdek, jóllehet, fogalmam sincs, hogy mit írt. Andrea belép a kávémmal, majd leül, hogy végigvegyük az aznapi programomat még az első telefonhívás előtt.

ÚGY ÉRZEM, HÁROM KEREK ÓRÁJA le sem tettem a telefont. Amikor végzek a hívással, felállok, és kinyújtózom. Már negyed kettő. A Charlie Tangót ma visszakapom, estére már a Boeing repterén lesz. A Szövetségi Légügyi Hivatal átadta a kényszerleszállás kivizsgálását a Nemzeti Közlekedésbiztonsági Ügynökségnek. Az Eurocopter mérnöke, aki elsőként látta a helikoptert, azt mondta, hogy elképesztően nagy szerencse, hogy sikerült eloltanom a tüzet. Így az ő vizsgálata és a közlekedésbiztonságiaké is sokkal gyorsabban elkészül. Remélhetőleg holnapra kézhez kapom az előzetes jelentést.

Welch jelezte, hogy elővigyázatosságból zárolta a portlandi helikopter-leszállóhely biztonsági kamerájának a múlt heti képeit, valamint a Charlie Tango magánhangárjának a felvételeit a Boeing repülőtérről. Megborzongok. Welch szerint szabotázs történhetett, és be kell vallanom, hogy az én fejemben is felmerült ez, mivel mindkét motor kigyulladt.

Szabotázs.

De mégis miért?

Megkértem, hogy fésüljék át az összes felvételt a csapatával, hátha találnak valami gyanúsat.

Miután Sam a PR-ról hosszasan nyalta a seggem, végül beleegyeztem, hogy ma délután sajtótájékoztatót tartsunk. A fülembe csengenek Sam kérlelő szavai: „Muszáj egy lépéssel előttük járnod, Christian! A csodával határos megmenekülésed híre már bejárta a sajtót. Még a mentésről is vannak légi felvételeik.”

Hogy őszinte legyek, szerintem Sam egyszerűen imádja a botrányt. Remélem, a sajtótájékoztató eltereli a figyelmüket Anáról és rólam.

Andrea megcsörget.

– Mi az?

– Megint dr. Grey van a vonalban.

– A kurva életbe! – dünnyögöm. Gondolom, nem kerülhetem el örökké. – Jól van, kapcsolja. – Az asztal fölé hajolok, és várom anyám dallamos hangját.

– Christian! Tudom, hogy rettentően elfoglalt vagy, de két dolog.

– Igen, anyám?

– Találtam egy rendezvényszervezőt, akit szeretnék megbízni az esküvővel. A neve Alondra Gutierrez. Ő szervezte az idei Coping Together bált. Szerintem találkozhatnátok vele.

Égnek emelem a szememet.

– Hogyne.

– Helyes. Megszervezek egy találkozót erre a hétre. A másik, hogy apád már nagyon szeretne beszélni veled.

– Aznap este, amikor bejelentettem az eljegyzésünket, hosszan elbeszélgettünk apával. Egyúttal megünnepeltük, hogy immár huszonhét éve vagyok ezen a világon, és mint tudod, nem szívesen ünneplem az ilyesmit. – Kezdtem belelendülni. – Mellesleg túléltem egy hajmeresztő kényszerleszállást. – Egyre hangosabban fújtam. – Apának sikerült belerondítania a jókedvembe. Szerintem már épp eleget mondott. Most egyáltalán nem akarok beszélni vele.

Felfuvalkodott pöcsfej!

– Christian! Ne duzzogj! Beszélj apáddal!

Még hogy duzzogok! Síkideg vagyok, Grace!

Anyám hallgatása egyre hosszabb, kiérzem belőle a rosszallást.

Felsóhajtok.

– Jól van, majd meggondolom. – Felvillan a másik vonal fénye. – Most mennem kell.

– Rendben, drágám. Majd kereslek az Alondrával való találkozó miatt.

– Viszlát, anya.

Megint csörög a telefon.

– Mr. Grey, Anastasia Steele van a vonalban.

Elpárolog a rosszkedvem.

– Nagyszerű. Köszönöm, Andrea.

– Christian? – Ana hangja halk, bizonytalan. Riadtnak tűnik.

Elakad a lélegzetem.

– Ana, csak nincs valami baj?

– Ööö… kimentem egy kicsit levegőzni. Azt hittem, már elmentek. És hát…

– A riporterek és a fotósok?

– Igen.

Mocskok!

– Semmit sem mondtam nekik. Szó nélkül sarkon fordultam, és visszarohantam az épületbe.

A picsába! Elküldhettem volna Sawyert, hogy vigyázzon rá, és elrebegtem magamban egy hálaimát, amiért engedtem Taylornak, és nem váltam meg tőle a Leila Williams-incidens után.

– Nem lesz semmi baj, Ana. Már épp hívni akartalak. Most egyeztem bele, hogy ma délután sajtótájékoztatót tartok a Charlie Tangóval kapcsolatban. Az eljegyzésünkről is kérdeznek majd. A lehető legkevesebb részletet fogom elárulni nekik. Remélhetőleg ennyi elég lesz ahhoz, hogy leszálljanak rólunk.

– Jól van.

Üsse kő, megkockáztatom.

– Akarod, hogy elküldjem Sawyert, hogy vigyázzon rád?

– Igen – vágja rá.

Hű! Ez könnyen ment. Sokkal rémültebb lehet, mint hittem.

– Biztos, hogy jól vagy? Nem szoktad ilyen könnyen beadni a derekad.

– Vannak jó pillanataim, Mr. Grey. Többnyire olyankor, amikor Seattle utcáin kergetnek a sajtósok. Jó kis testedzés volt. Levegőt se kaptam, mire visszaértem az irodába. – Elvicceli a dolgot.

– Csakugyan, Miss Steele? Pedig máskor jól bírja az iramot.

– No de mégis mire céloz ezzel, Mr. Grey? – Hallom a mosolyt a hangjában.

– Szerintem tudja – suttogom.

Élveteg kis hang szakad fel a torkából, amit még a farkamban is érzek.

– Csak nem flörtöl velem?

– De igen, remélem.

– Szeretné később tesztelni az állóképességemet? – Halk és bársonyos a hangja.

Ó, Ana! A vágy kellemes borzongásként fut végig a testemen.

– Semmi sem tenne boldogabbá.

– Örömömre szolgál, Christian Grey.

Túlságosan jól megy neki ez a játék.

– Annyira örülök, hogy felhívtál! – mondom. – Szebbé tetted a napomat.

– Ne túlozz! – Kuncog. – Kénytelen leszek felhívni a személyi edződet, hogy bírjam az iramot!

Felnevetek.

– Bastille el lesz ragadtatva.

Ana elhallgat egy pillanatra.

– Kösz, hogy jobb kedvre derítettél.

– Ez a dolgom, nem igaz?

– De. És remekül csinálod.

Jólestek ezek a kedves szavak. Ana, melletted teljesnek érzem magam.

Kopogtattak az ajtón, ami azt jelenti, hogy megérkezett Andrea vagy Sarah az ebédemmel.

– Mennem kell.

– Köszönöm, Christian – mondja Ana.

– Mégis mit?

– Hogy létezel. Ja, és még valami. Ugye még embargó alatt van a hír, hogy megvetted a SIP-et?

– Igen, még három hétig.

– Oké. Igyekszem észben tartani.

– Helyes. Még ütközünk, bébi.

– Oké. Még ütközünk, Christian.

ANDREA ÉS SARAH ma igazán kitettek magukért. A kedvenc szendvicsemet kapom – pulykás, savanyúsággal, salátával és egy kis sült krumplival – tálcán, GEH szalvétával, az ásványvizem pedig metszett kristálypohárban érkezik, mellette hozzá illő vázában egy hetyke rózsaszál virít.

– Köszönöm – motyogom zavartan, amíg sürögve megterítenek nekem.

– Nagyon szívesen, Mr. Grey – válaszolja Andrea mosolyogva, ami újabban egyre gyakoribb jelenség. Ma mindketten furcsán szórakozottnak és egy kicsit izgatottnak tűnnek. Miben sántikálnak?

Ebéd közben megnézem az SMS-eimet. Újabb üzenet érkezett Elenától. Sőt üzenetek.

A picsába!

Hívj fel! Kérlek.

Hívj fel! Megőrülök.

Nem tudom, mit mondjak. Egész hétvégén a történteken agyaltam. Nem értem, hogy fajulhatott el ennyire minden. Sajnálom. Hívj fel!

Kérlek, vedd fel a telefont!

MUSZÁJ LESZ BESZÉLNEM vele. A szüleim azt akarják, hogy megszakítsam a kapcsolatot Mrs. Lincolnnal, és őszintén szólva nem is tudom, hogyan léphetnénk túl mindazon, amit szombat este vágtunk egymás fejéhez.

Kiszaladt egy-két szörnyűség a számon.

Ahogy az övén is.

Ideje véget vetni ennek.

Megmondtam Anának, hogy Elenának adom a vállalatot.

Végigpörgetem a névjegyeimet, és megkeresem a privát ügyvédem számát. A sors iróniája, hogy pont Elena mutatott be minket egymásnak. Debra Kingston kereskedelmi jogász, és történetesen ugyanazt az életstílust kedveli, mint én. Ő írta meg az összes szerződésemet és titoktartási nyilatkozatomat, valamint ő kezelte az ügyeimet Mrs. Lincolnnal, és a közös vállalkozásainkat.

Megnyomom a hívás gombot.

– Szép napot, Christian! Rég beszéltünk. Hallottam a hírt, gratulálok!

– Kösz, Debra.

Jesszusom! Már ő is tudja!

– Mit tehetek érted?

– Szeretném Elena Lincolnnak ajándékozni a szalont.

– Megismételnéd? – szól döbbenten.

– Jól hallottad. Elenának akarom ajándékozni a szalont. Szeretném, ha megírnád a szerződést. Mindent. A kölcsönöket. Az ingatlant. Az ingóságokat. Mindent. Neki adom.

– Biztos vagy benne?

– Igen.

– Véget vetsz a kapcsolatnak?

– Igen. Nem akarom, hogy közöm legyen hozzá. Nem akarok kötelezettségeket.

– Az ügyvédedként, Christian, meg kell kérdeznem, hogy biztos vagy benne, hogy ezt akarod tenni? Ez egy elképesztően nagylelkű ajándék. Több százezer dollárt veszítesz vele.

– Tökéletesen tisztában vagyok vele, Debra.

Belesóhajt a telefonba.

– Hát jó, ha ragaszkodsz hozzá. Két napon belül átküldöm a szerződéstervezetet.

– Köszönöm. És szeretném, ha rajtad keresztül zajlana minden kommunikáció.

– Ti ketten aztán rendesen összekaptatok.

Eszem ágában sincs Debrával megvitatni a magánéletemet. Legalábbis ezt a részét.

– Értem én – teszi hozzá. – Ez kell a béklyód és bilincsed boldogságához?

Mi. A. Faszom?

– Csak írd meg azt a kurva szerződést, Debra.

Kurtán válaszol.

– Úgy lesz, Christian. Értesítem Mrs. Lincolnt.

– Helyes. Köszönöm.

Ezzel leráztam magamról Elenát.

Leteszem a telefont.

Hű! Tényleg megtettem.

És kitűnő érzés. Megkönnyebbültem. A GEH szemszögéből nézve búcsút mondtam egy kisebb vagyonnak, de tartoztam ennyivel Elenának. Nélküle nem létezne a GEH.

– Gondolkoztam a legutóbbi beszélgetésünkön, Christian.

– Igazán, úrnőm?

– Hogy otthagyod a Harvardot. Adok neked százezer dollárt, hogy beindítsd a saját vállalkozásodat.

– Megtennéd?

– Hiszek benned, Christian. Arra születtél, hogy a világ ura légy. Kölcsönbe kapod, később visszafizetheted.

– Elena… én…

– Ha meg akarod köszönni, mutasd meg, mit tanultál. Te leszel a domináns. Én az alávetett. Ne hagyj nyomot.

MEGRÁZOM A FEJEM; így kezdődött a dominánskiképzésem. Az üzleti életben elért sikereim szoros kapcsolatban állnak ezzel az életstílussal. Elvigyorodom, majd a homlokomat ráncolom. El sem tudom hinni, hogy azelőtt nem tűnt fel ez a kapcsolat.

A fenébe is. Nem bújhatok az íróasztalom mögé. Tartozom neki egy telefonhívással.

Mindent bele, Grey!

Kelletlenül rábökök a névjegyére a telefonomban.

Az első csörgésre felveszi.

– Miért nem hívtál, Christian?

– Most hívlak.

– Mi a fene baja van az anyádnak meg a… menyasszonyodnak? – Undorodva ejti ki az utolsó szót.

– Csak udvariasságból hívlak, Elena. Neked adom a vállalkozást. Már beszéltem Debra Kingstonnal az ügyben; elkészíti a szerződést. Vége. Nem folytathatjuk tovább.

– Mi? Mégis miről beszélsz?

– Komolyan mondom. Nem maradt több energiám a szarságaidra. Megmondtam, hogy hagyd békén Anát, te pedig nagy ívben szartál rá. Azt kapja, amit megérdemel, Mrs. Lincoln. Vége. Többé ne keressen.

– Chris… – Hallom a riadalmat a hangjában, amikor megszakítom a vonalat.

Rögtön csörögni kezd a telefonom, persze az ő neve jelenik meg a képernyőn. Kinyomom, és végigfutom a teendőim listáját.

Úgy egy órám maradt a sajtótájékoztató előtt, ezért, hogy kiverjem a fejemből Elenát, fogom az irodai telefont, és felhívom a bátyámat.

– Mizújs, nagyágyú? Meggondoltad magad?

– Menj a picsába, Elliot!

– A csaj gondolta meg magát? – Röhögni kezd.

– Volnál szíves elhallgattatni a benned lakozó seggfejt két percre?

– Két teljes percre? Nem biztos, hogy menni fog.

– Veszek egy házat.

– Azta! Magadnak és a leendő Mrs. Greynek? Ez gyorsan ment. Máris felcsináltad?

– Nem! – Az isten szerelmére!

Jóízűen nyerít a vonal túlsó végén.

– Meg ne mondd! Denny-Blaine vagy Laurelhurst?

Ó, a tec milliárdosok kedvenc kertvárosai.

– Nem.

– Medina?

Felnevetek.

– Az vészesen közel lenne anyához és apához. Kint van a parton, Broadview-tól északra.

– Ne mondd!

– De mondom. Azt akarom látni, ahogy a nap lenyugszik a szorosnál, nem azt, ahogy fölkel a tó fölött.

Elliot felnevet.

– Öregem! Ki gondolta volna, hogy ilyen romantikus lélek vagy?

Felhorkanok. Én aztán nem.

– Ki kéne belezni.

– Csak nem? – Elliot erre felkapja a fejét. – Akarod, hogy ajánljak valakit?

– Nem, öregem. Azt akarom, hogy te csináld meg! Valami fenntartható és környezetbarát megoldást szeretnék. Tudod, azt a sok szarságot, amivel a családi ebédeken untatsz minket.

– Ó! Hű. – Elcsodálkozik. – Megnézhetem a helyet?

– Még szép! Még nem írtam alá a szerződést, de az elkövetkező egy-két hét során szeretném átnézetni.

– Persze. Szuper! De ehhez szükséged lesz egy építészre. Az én lehetőségeim korlátozottak.

– Ki volt az a nő, aki az aspeni felújításokért felelt?

– Ööö… Gia Matteo. Klassz csaj. Valami menő belvárosi irodának dolgozik.

– Fantasztikus munkát végzett az aspeni házzal. És úgy emlékszem, lenyűgöző és egyedi tervei voltak. Te őt ajánlod?

– Ja. Ööö… persze.

– Elbizonytalanodtál.

– Nos, tudod, hogy van ez. Az a fajta nő, aki nem fogadja el, ha nemet mondanak neki.

– Ezt meg hogy érted?

– Nagyon… ambiciózus. Kiéhezett. Törtet, és mindig megkapja, amit akar.

– Nekem ezzel semmi problémám.

– Nekem sincs – vágja rá Elliot. – Sőt kimondottan szeretem az erőszakos nőket.

– Igazán? – Nos, Kavanagh pontosan ilyen.

– Ő és én, szóval… – Elliot elhallgat.

Az égre emelem a szemem. A bátyám szexuális inkontinenciában szenved.

– Gond lesz belőle?

– Nem. Természetesen nem. Vérprofi a nő.

– Akkor felhívom. És vetek egy pillantást az új portfóliójára. – Lefirkantom a nevét.

– Helyes. Szólj, ha megsasolhatom a helyet.

– Szólok. Még ütközünk, nagytesó!

– Öregem.

Leteszem a telefont, és eltűnődöm, vajon hány nővel kufircolhatott a tesóm. Megrázom a fejem. Sejti egyáltalán, hogy Katherine Kavanagh teljesen az ujja köré csavarta? Nem vette észre a hétvégén? Remélem, nem mellette fog kikötni. A legidegesítőbb nőszemély, akit valaha ismertem.

Sam átküldte e-mailben a szövegemet a sajtótájékoztatóra, ami fél órán belül lesz esedékes. Végigfutok rajta, és kijavítom, ahol kell; szokás szerint erőltetett és dagályos a stílusa. Néha nem is értem, miért vettem fel a fickót.

Húsz perc múlva bekopog az irodámba.

– Mehetünk, Christian?

– ARRA CÉLOZ TEHÁT, Mr. Grey, hogy szabotázs történt? – kérdi a The Seattle Times újságírója.

– Semmi ilyesmire nem céloztam. Minden lehetőséget szem előtt tartunk, és várjuk a vizsgálati jelentést.

– Gratulálok az eljegyzéséhez, Mr. Grey! Hogyan ismerkedett meg Anastasia Steele-lel? – Azt hiszem, ez a nő a Seattle Metropolitantől jött.

– A magánéletemet firtató kérdésekre nem áll módomban válaszolni. Csak annyit mondhatok, hogy nagy örömömre szolgál, hogy igent mondott, amikor feleségül kértem.

– Ez az utolsó kérdés, köszönjük, hölgyeim és uraim – siet Sam a megmentésemre, és kimenekít a GEH konferenciaterméből.

Hála az égnek, hogy vége!

– Remekül csináltad – biztat Sam, mintha szükségem lenne az elismerésére. – A sajtó bizonyára akar egy közös képet rólad és Anastasiáról. Gyanítom, hogy addig nem hagynak békén, amíg meg nem kapják.

– Majd meggondolom. Egyelőre szeretnék visszajutni az irodámba.

Sam elvigyorodik.

– Hát persze, Christian. Amint megkapjuk, átküldöm a sajtótájékoztató anyagait.

– Kösz. – Minek vigyorog, mint a tejbetök?

Belépek a liftbe, és örömmel látom, hogy végre magamra maradtam. A telefonomra pillantok. Három nem fogadott hívás Elenától.

Az isten szerelmére, Mrs. Lincoln! Végeztünk egymással.

Ana is küldött egy e-mailt.

Feladó: Anastasia Steele

Tárgy: Nagy újság van!

Dátum: 2011. június 20. 16:55

Címzett: Christian Grey

Mr. Grey!

Kitűnő sajtókonferenciákat tart.

Miért is lepődtem meg?

Roppant dögös volt.

Imádtam a nyakkendőjét.

A x

Ui.: Szabotázs?

Ösztönösen a nyakkendőmhöz kapok. Ez egy Brioni nyakkendő. A kedvencem.

Dögös voltam. A szavai olyan elégedettséggel töltenek el, amilyenre nem számítottam. Szeretem, ha Ana dögösnek tart, és az e-mailnek köszönhetően támad egy ötletem.

Feladó: Christian Grey

Tárgy: Majd én megmutatom neked

Dátum: 2011. június 20. 17:08

Címzett: Anastasia Steele

Drága leendő feleségem!

Ki tudja, talán ma este is előkerül ez a nyakkendő, amikor megdolgoztatlak az ágyban.

Christian Grey

türelmetlen elnök-vezérigazgató, Grey Enterprises Holdings, Inc.

Ui.: A szabotázs csak találgatás. Ne aggódj. Ez nem kérés.

NYÍLIK A LIFTAJTÓ.

– Boldog születésnapot, Mr. Grey! – üvöltik kórusban. Andrea az ajtó mellett áll, kezében egy méretes tortával, a tetejére, a kék mázra azt írták: „Boldog születésnapot és gratulálunk, Mr. Grey!” Fölötte egy magányos aranyszínű gyertya lángja pislog.

Mi a faszom.

Ilyesmi még sosem fordult elő.

Soha.

A csődület – Ros, Barney, Fred, Marco, Vanessa, valamint az alelnökeik – nagy átéléssel énekelni kezdi, hogy „Boldog születésnapot”. Mosolyt erőltetek az arcomra, hogy leplezzem a meglepődésemet, és amikor befejezik, elfújom a gyertyát. Mindenki ujjong és tapsol, mintha valami nagy tettet hajtottam volna végre.

Sarah pezsgővel kínál.

A többiek kántálni kezdenek:

– Beszéd! Beszéd!

– Nos, ez óriási meglepetés. – Andreához fordulok, aki alig észrevehetően vállat von. – De nagyon köszönöm.

Ros felszólal.

– Mindannyian nagyon hálásak vagyunk azért, hogy itt vagy köztünk, Christian, különösen én, mert ez azt jelenti, hogy én is itt lehetek. – Újabb udvarias nevetgélés és taps következik. – Ezért szerettük volna valamilyen módon kifejezni a hálánkat. Mindannyian. – Kinyújtja a kezét a kollégái felé. – Egyben szeretnénk boldog születésnapot kívánni, és gratulálni a jó hírhez. Emeljük poharunkat! – A magasba emeli. – Christian Greyre!

Visszhangzik a nevem a falak közt.

Köszönetképpen megemelem a poharamat, és belekortyolok.

További taps.

Komolyan nem értem, hogy mi ütött az alkalmazottaimba. Miért pont most? Mi ez a felhajtás?

– A maga ötlete volt? – kérdem Andreát, amikor átnyújt egy szelet tortát.

– Nem, uram. Rosé.

– De maga szervezte meg ezt az egészet.

– Együtt szerveztük Sarah-val, uram.

– Nos, igazán köszönöm. Értékelem a fáradozását.

– Nagyon szívesen, Mr. Grey.

Ros felvillant egy meleg mosolyt, és megemeli a pezsgőspoharat, és erről eszembe jut, hogy tartozom neki egy tengerészkék Manolóval.

HARMINCÖT PERCIG TART, mire sikerül kimentenem magam a kis irodai buliból. Meg vagyok hatva, ami meglepetésként ér. Vénségemre puhány lettem. De mint mindig, már alig várom, hogy hazaérjek… hogy láthassam Anát.

Kirohan a SIP hátsó ajtaján, és nagyot dobban a szívem, amikor megpillantom. Sawyer ott áll mellette; kinyitja az Audi ajtaját, Ana pedig bepattan mellém, míg Sawyer az anyósülésre ül Taylor mellé.

– Szia! – Káprázatos a mosolya.

– Szia. – Megfogom a kezét, és csókot nyomok rá. – Hogy telt a napod?

2011. JÚNIUS 21., KEDD

Elena szeme, akár a jég. Hideg. Kemény. A képembe nyomja az arcát. Dühös. Én vagyok a legjobb dolog az életedben. Nézd csak meg magad. Az Egyesült Államok egyik leggazdagabb, legsikeresebb vállalkozója vagy. Fegyelmezett és ambiciózus vagy, semmiben sem szenvedsz hiányt. Te vagy a világ ura. Letérdel előttem. Meghajol. Meztelen. A homlokát a pince kövéhez nyomja. A haja ragyogó fénykoszorú a sötét fapadlón. Kinyújtja a kezét. Széttárja az ujjait. Skarlátvörösek a körmei. Könyörög. Tartsd a fejed a padlón! A hangom visszhangzik a betonfalak közt. Azt akarja, hogy abbahagyjam. Már eleget kapott. Szorosabban markolom az ostort. Elég volt, Grey! Megragadom a farkam, kőkemény lett a szájában, szétkenődött rajta a vörös rúzs. Pumpálni kezdem a tenyeremmel. Gyorsabban. Gyorsabban. Gyorsabban. Igen! Elélvezek. Hangos, mélyről feltörő morgással. A hátára spriccelem az ondómat. Fölé tornyosulok. Lihegek. Szédülök. Kielégültem. Hangos csattanás. Kivágódik az ajtó. Megjelenik a férfi alakja az ajtónyílásban. Felhördül, a vérfagyasztó hang betölti a szobát. Ne! Elena felsikolt. A picsába! Ne! Ne! Ne! Itt van. Tudja. Elena közénk áll. Ne! – sikolt fel, ám a férfi olyan erővel üti meg, hogy Elena a padlóra zuhan. Elena sikít. És sikít. És sikít. Hagyd békén! Hagyd békén! A férfi azonban engem is megüt. A jobb horog eltalálja az államat. Zuhanok. És zuhanok. Forog velem a világ. Szédülök. Ne! Hagyd abba a sikoltozást! Elég! És így tovább. A konyhaasztal alatt bujkálok. A fülemre tapasztom a kezemet. Hiába, akkor is hallom. A férfi itt van. Hallom a csizmáját. Súlyos csizmák. Csatosak. A nő sikolt. És sikolt. Mit művelt a férfi? Hol a nő? Érzem a férfi bűzét, mielőtt megpillantom; benéz az asztal alá, a kezében égő cigaretta. Megvagy, te kis szaros.

FELRIADOK, ÉS LEVEGŐÉRT kapkodom, csuromvíz vagyok az izzadságtól, és jeges rémület tölt el.

Hol vagyok?

Lassan hozzászokik a szemem a fényhez. Itthon vagyok. Az Escalában. A hold ezüst fényt vet Ana alvó alakjára, és úgy söpör végig rajtam a megkönnyebbülés, mint a hűvös őszi szellő.

Hála a magasságosnak.

Ő is itt van. Velem.

Lassan kifújom a levegőt, és megpróbálom kitisztítani a fejem.

Mi az ördög volt ez?

Ritkán álmodom Elenáról, még ritkábban arról a borzalmas pillanatról a közös múltunkból. Megborzongok. A mennyezetet bámulom, és tudom, hogy túl zaklatott vagyok ahhoz, hogy visszaaludjak. Fontolgatom, hogy felébresztem Anát – szeretnék újra belefeledkezni –, de tudom, hogy nem lenne igazságos. Múlt éjjel bebizonyította, hogy bírja az iramot; ma neki is dolgoznia kell, és szüksége van a pihenésre. Különben is kényelmetlenül érzem magam, libabőrös vagyok, és a rémálom rossz ízt hagyott a számban. Még mindig nyomaszt, hogy megszakítom a barátságot és az üzleti kapcsolatot Elenával. Nem csoda, hiszen Mrs. Lincoln több mint egy évtizeden át volt a vezércsillagom.

A picsába!

Meg kellett tennem.

Vége. Annak az egésznek vége.

Felülök, beletúrok a hajamba, vigyázva, nehogy felébresszem Anát. Korán van – hajnali öt óra öt perc –, és jelenleg szükségem van egy pohár vízre.

Kiszállok az ágyból, rálépek a nyakkendőmre, ami a padlón hever a tegnap esti hancúrozás után. Bevillan egy élvezetes emlék Anáról: a keze a feje fölött kikötözve, a teste megfeszül, a fejét hátrahajtja gyönyörében, ahogy az ágytámla fakó, szürke rácsaiba kapaszkodik, miközben a csiklóját kényeztetem a nyelvemmel. Ezerszer élvezetesebb emlék, mint a rémálmom foszlányai. Fölveszem a nyakkendőmet, összehajtom, és az éjjeliszekrényre teszem.

Nem vagyok hozzászokva, hogy rémálmok gyötörjenek, ha Ana mellett alszom. Remélem, ez volt az első és utolsó alkalom. Örülök, hogy később Flynn-nel lesz találkozóm, talán megbeszélhetem vele ezt az új fejleményt.

Pizsamagatyát húzok, fogom a telefonomat, és kimegyek a hálószobából. Hátha egy kis Chopin vagy Bach megnyugtatja az idegeimet.

Leülök a zongorához, megnézem az üzeneteimet, és megakad a szemem valamin, amit Welch írt éjfélkor:

Feltételezhető a szabotázs.
Kora reggel érkezik az előzetes jelentés.

A picsába! Bizsereg a fejbőröm.

Megerősítést nyert a félelmem. Valaki holtan akar látni.

De ki?

Gondolatban sorra veszem az üzleti partnereimet, akiket leköröztem az évek során.

Woods? Stevens? Carver? Ki van még? Waring?

Vajon képesek lennének rá?

Mind meggazdagodtak; méghozzá mocskosul. Csak a vállalatukat vesztették el. Nem hiszem, hogy ennek bármi köze lenne a kereskedelmi tevékenységemhez.

Lehet, hogy személyes ügy?

Ebből a szempontból csak egy ember jöhet számításba, és az Linc. Elenán azonban már évekkel ezelőtt bosszút állt az exférje. Miért pont most tenne ilyet?

Talán valaki más. Egy zúgolódó alkalmazott? Egy ex? Senkiből sem néznék ki ilyesmit. Leilát leszámítva mindenki elégedett.

Végig kell gondolnom.

Ana! A francba!

Ha engem célba vettek, őt is bánthatják. Megszáll a rémület, mint az ördög, a hideg is kiráz tőle. Meg kell védenem Anát, bármi áron. Üzenek Welchnek.

Reggel nyolckor találkozunk.
Grey House.

Értettem.

Andreának is üzenek, hogy eltolhassa az esetleges megbeszéléseimet, majd írok egy e-mailt Taylornak.

Feladó: Christian Grey

Tárgy: Szabotázs

Dátum: 2011. június 21. 05:18

Címzett: J B Taylor

Welch értesített, hogy a Charlie Tangót szabotálhatták. Ma reggel megkapjuk az előzetes jelentést. Reggel nyolckor találkozunk a Grey House-ban.

Állítsa munkába Reynoldsot és Ryant, ha még elérhetők. Anát mindig, mindenhová el kell kísérni. Sawyer ma vele maradhat.

Kösz.

Christian Grey

Elnök-vezérigazgató, Grey Enterprises Holdings, Inc.

Szabadulnom kell ettől az ideges vibrálástól, ezért inkább az edzés mellett döntök. Besurranok a gardróbba, gyorsan, nesztelenül átöltözöm, nehogy felébresszem Anát.

Amíg a futógépen izzadok, megnézem a tőzsdei híreket a tévében, közben a Foo Fighterst hallgatom, és azon tűnődöm, vajon ki az ördög akarhat megölni engem.

ANA ILLATA AZ ÁLOM, a szex és a balzsamos őszi gyümölcsliget aromájára emlékeztet. Egy idilli pillanatig úgy érzem, semmi gondom a világon, csak mi ketten létezünk a barátnőmmel.

– Hé, bébi, ébresztő! – Odadugom a fejemet hozzá.

Kinyitja a szemét, és az alvástól kisimult arca felragyog, akár az aranyló hajnal.

– Jó reggelt – mormolja, és végighúzza a hüvelykujját a számon, majd szemérmesen megcsókol.

– Jól aludtál? – kérdem.

– Hm… milyen jó illatod van. Remekül festesz.

Elvigyorodom. Csak jól szabott öltönyt húztam.

– Ma korán be kell mennem az irodába.

Felül.

– Máris? – Az ébresztőórára pillant. Nyolc perccel múlt hét.

– Közbejött valami. Sawyer ma egész nap melletted lesz, és elzavarja a sajtót. Nem bánod?

Megrázza a fejét.

Helyes. Nem akarom megrémíteni a Charlie Tango híreivel.

– Később találkozunk. – Csókot nyomok a homlokára, és elsietek.

A jelentés rövid.

Szövetségi Légügyi Hivatal baleseti és eseményjelentési rendszer (AIRS)

ÁLTALÁNOS INFORMÁCIÓK

Adatforrás: BALESETI ÉS ESEMÉNYADATBÁZIS

Jelentés sorszáma: 20110453923

Helyi idő: 11-JÚNI-17

Város: CASTLEROCK

Állam: WASHINGTON

Repülőtér: PORTLAND HELIPORT

Esemény típusa: ESEMÉNY

Légi ütközés: NINCS LÉGI ÜTKÖZÉS

LÉGI JÁRMŰ ADATAI

Kár: JELENTŐS

Gyártó: EURCPT

Modell: EC-135

Gyári szám: EC-135-P2

Üzemidő (óra): 1470

Üzemeltető: GEH INC

Üzemtípus: LÉGI TAXI/UTASSZÁLLÍTÓ

Lajstromjel: N124CT

Utasok: 2

Halottak: 0

Sérültek: 0

Légi jármű tömege: 5,67 TONNA ALATT

Hajtóművek száma: 2

Hajtóműgyártó: TURBOM

Hajtóműmodell: ARRIUS 2B2

KÖRNYEZET/ÜZEMELTETŐ INFORMÁCIÓK

Elsődleges repülési körülmények: VIZUÁLIS REPÜLÉSI ELŐÍRÁSOK

Másodlagos repülési körülmények: IDŐJÁRÁS NEM TÉNYEZŐ

Repülési terv: VAN

PILÓTA

Repülési engedély: KERESKEDELMI PILÓTA

Pilóta jogosítása: FORGÓSZÁRNYAS LÉGI JÁRMŰ/HELIKOPTER

Pilóta képesítése: KÉPESÍTETT

Teljes repülési idő: 1180

Teljes repülési idő ebben a modellben: 860

Teljes repülési idő az elmúlt 90 napban: 28

ESEMÉNNYEL KAPCSOLATOS MEGJEGYZÉSEK

JÚNIUS 17-ÉN, CSENDES-ÓCEÁNI IDŐ SZERINT KB. 14:20-KOR A GREY ENTERPRISES HOLDINGS, INC. TULAJDONÁBAN LÉVŐ EC-135, N124CT SÚLYOS BALESETET SZENVEDETT. A LÉGI JÁRMŰ ZAVARTALANUL REPÜLT, MÍGNEM VÁRATLANUL ZUHANNI KEZDETT, ÉS AZ EGYES SZÁMÚ MOTOR KIGYULLADT. A PILÓTÁNAK SIKERÜLT ELOLTANIA A TÜZET, MAJD MEGKÍSÉRELTE VISSZAVINNI A LÉGI JÁRMŰVET A SEA-TAC REPÜLŐTÉRRE A MÁSIK MOTORRAL. A KETTES SZÁMÚ MOTOR KIGYULLADT. A PILÓTA KÉNYSZERLESZÁLLÁST HAJTOTT VÉGRE A SILVER LAKE DÉLKELETI SARKÁN. LESZÁLLÁSKOR A PILÓTA A MÁSODIK ADAG OLTÓANYAGOT IS KIOLDOTTA, MAJD LEKAPCSOLTA AZ ELEKTRONIKÁT, ÉS ELHAGYTA A LÉGI JÁRMŰVET. NEM TÖRTÉNT SZEMÉLYI SÉRÜLÉS. A PILÓTA FELHASZNÁLTA A HORDOZHATÓ POROLTÓT. A LÉGI JÁRMŰ GYÁRTÓJA VIZSGÁLJA A MOTOROKAT, ÉS A KEZDETI ÉRTÉKELÉS SZERINT A KÁR GYANÚS, SZÁNDÉKOS RONGÁLÁS FELTÉTELEZHETŐ. A NEMZETI KÖZLEKEDÉSBIZTONSÁGI ÜGYNÖKSÉG TOVÁBBI VIZSGÁLATOT KÉR.

Az irodámban Welch, Taylor és én tüzetesen átvizsgáljuk a jelentést. Welch korosodó arca a szokottnál is ráncosabbnak tűnik a reggeli kíméletlen napsütésben, az ábrázata komor.

– Jelenleg a közlekedésbiztonságiak csak szabotázsra gyanakodnak, de úgy kell eljárnunk, mintha rosszindulatú beavatkozásról lenne szó. Ezért végignéztük a portlandi repülőtér biztonsági kameráinak az összes felvételét, és nem találtunk gyanús tevékenységre utaló jelet. – Mocorogni kezd a széken, majd a torkát köszörüli. – A Boeing repülőtér GEH hangárával viszont van egy probléma.

Csak nem?

– Két kamera nem működött, ezért nem készült mindenről felvétel.

– Micsoda? Hogy történhetett ilyesmi? – Mi a fasznak fizetem az embereimet?

– Utánajárunk – válaszolja Welch, a hangja mély és reszelős, mint egy csotrogány kipufogócsöve. – Súlyos biztonsági hiba.

Ne mondd, Sherlock.

– Ki a felelős?

– Több műszak váltja egymást. Úgy négy-öt emberről lehet szó.

– Ha mulasztást követtek el, ki vannak rúgva. Mindannyian.

– Uram? – Taylorra pillant.

– Egyelőre nem tudjuk, hogy ki áll a dolog hátterében – magyarázza Taylor.

– Hatósági vizsgálatot fognak végrehajtani a járművön – teszi hozzá Welch. – Remélem, ők majd találnak valamit.

– Nekem a remény édes kevés! – csattanok fel.

– Igen, uram – vágják rá kórusban. Mindketten bűnbánó képpel néznek rám.

A picsába! Nem ők tehetnek róla. Szedd össze magad, Grey!

Higgadt hangon folytatom.

– Derítsék ki, hogy ki baszta el a hangárban. Rúgják ki a felelősöket. Amint kiderül valami, bármi, arról, ami történt, tudni akarom. Addig is gondoskodjanak a gép biztonságáról.

– Igen, uram – válaszolja Taylor.

– Rajta vagyunk – hörgi Welch. Ingerültnek tűnik. Lehet is, hiszen ő felügyeli ezeket az embereket. – A közlekedésbiztonságiak rávetették magukat az ügyre, hamarosan a bűnüldöző szerveket is bevonják a vizsgálatba, és ha szükséges, meghívják őket, hogy velük párhuzamosan nyomozzanak az ügyben. Erről még megerősítést fogok kérni a közlekedésbiztonságiaktól.

– Bevonják a rendőrséget? – kérdem.

– Nem. Az FBI-t.

– Oké. Hátha ők találnak valamit. Mi a helyzet a tartalék testőreinkkel? – kérdezem Taylort.

– Reynolds és Ryan elérhetők, ma kezdenek.

– Anastasiát szeretném kihagyni ebből. Nem akarom ezzel terhelni. És látni akarok egy listát a gyanúsítottakról. Bevallom, nekem lövésem sincs.

– A csapatom már készíti a lehetséges gyanúsítottak listáját – válaszolja Welch.

– Én is így fogok tenni.

– Uram, most, hogy felkerült a Légügy weboldalára, lehet, hogy a sajtó is ráveti magát, és kérdezősködni fognak – jegyzi meg Taylor.

A francba!

– Igaza van. Most már beavathatja Samet. Mindjárt felhívom ide.

– Meglesz – válaszolja.

Ha kiszivárog a hír, Anának is kénytelen leszek elmondani.

Hogy a picsába jutottunk el idáig?

Szabotázs!

Semmi szükségem erre a szarságra.

Ott hagyom kettejüket, amíg a lehetséges tettesekről diskurálnak, és kidugom a fejem az ajtón. Andrea felnéz a számítógépről.

– Igen, Mr. Grey?

– Szóljon Samnek és Rosnak, hogy csatlakozzanak hozzánk.

– Máris.

KOPOGNAK AZ IRODAAJTÓN. Andrea az.

– Hozhatok még egy kis kávét?

– Legyen kedves.

A képernyőmön a szerzeményeim listája, egészen a vállalat alapításától kezdve. Minden egyes tételen végigmegyek, hátha sikerül találnom egy lehetséges rosszakarót. Ám egyelőre semmi eredmény; nyomasztó. Mélyen, legbelül Anát féltem a legjobban – ha valaki ártani akar nekem, Ana is áldozatul eshet az ármánykodásának. Hogyan tudnék együtt élni a tudattal, ha ilyesmi történne?

– Tejjel?

– Nem. Feketén. Erősen.

– Igen, uram. – Becsukja az ajtót.

E-mail érkezik a barátnőmtől.

Feladó: Anastasia Steele

Tárgy: Vihar előtti/utáni csend?

Dátum: 2011. június 21. 14:18

Címzett: Christian Grey

Legdrágább Mr. Grey!

Ma igencsak hallgatag. Aggódom magáért.

Remélem, a pénzügyi és üzleti világban minden a legnagyobb rendben.

Köszönöm a múlt éjszakát. Jókora falatnak bizonyult! ;)

A xx

Ui.: Délután találkozom Mr. Bastille-jal.

Ana! Elönt a forróság, és meglazítom a nyakkendőmet. Ez a nő tud bánni a szavakkal! Begépelem a választ.

Feladó: Christian Grey

Tárgy: Tombol a vihar

Dátum: 2011. június 21. 14:25

Címzett: Anastasia Steele

Drága menyasszonyom!

Először is, gratulálok, hogy eszedbe jutott a BlackBerryd.

Itt már gyülekeznek a viharfelhők, otthon majd beszámolok neked az időjárásról és a közelgő áradatról.

Addig is, remélem, hogy Bastille nem izzaszt meg túlságosan. Az az én dolgom! ;)

Én köszönöm a múlt éjszakát. Az állóképességed és a szád újra meg újra csodálatba ejt. ;) ;) :)

Christian Grey

meteorológus és elnök-vezérigazgató, Grey Enterprises Holdings, Inc.

Ui.: Ezen a héten szeretném elhozatni a többi holmidat a régi lakásodból. Úgyis alig vagy ott…

Feladó: Anastasia Steele

Tárgy: Időjárás-előrejelzés

Dátum: 2011. június 21. 14:29

Címzett: Christian Grey

Az e-mailed nem enyhített az aggodalmamon.

Csak abban bízom, hogy ha szükséges, saját hajógyárad van, és kétségkívül fel tudsz építeni egy bárkát. Hiszen te vagy a legkompetensebb férfi, akit ismerek.

Szerető Anád xxx

Ui.: Este megbeszélhetjük, hogy mikor költözöm át.

UUi.: Tényleg a meteorológiára izgulsz?

Megmosolyogtatnak a szavai, és végighúzom az ujjam az ikszeken.

Feladó: Christian Grey

Tárgy: Rád izgulok

Dátum: 2011. június 21. 14:28

Címzett: Anastasia Steele

Tényleg.

Christian Grey

őrülten szerelmes elnök-vezérigazgató, Grey Enterprises Holdings, Inc.

FÉL HATRA JÁR, amikor dr. Flynn behív az irodájába.

– Helló, Christian!

– John. – A kanapéhoz lépek, leülök, és várom, hogy ő is helyet foglaljon.

– Hallom, eseménydúsan telt a hétvégéd – jegyzi meg barátságosan.

Elfordítom a tekintetem. Nem is tudom, hol kezdjem.

– Mi a baj? – kérdi.

– Valaki az életemre tör.

Flynn elsápad egy pillanatra, azt hiszem.

– A kényszerleszállás? – kérdi.

Biccentek.

– Sajnálattal hallom. – A homlokát ráncolja.

– Az embereim már nyomoznak az ügyben. De nem tudom, ki lehet a tettes.

– Nem is sejted?

Megrázom a fejem.

– Nos – mondja –, remélem, a rendőrség a segítségedre lesz, és megtalálják az elkövetőt.

– Az FBI. De leginkább Anáért aggódom.

John bólint.

– A biztonságáért?

– Igen. Megerősítettem a biztonságunkat, de nem tudom, mire lesz elég. – Lenyeltem a feltörő idegességet.

– Erről már beszéltünk – válaszolja. – Tudom, mennyire utálod, ha tehetetlen vagy. Tudom, mennyire félted Anát, és megértem, hogy miért érzel így. De megvannak az erőforrásaid, és már intézkedtél a biztonsága felől. Ennél többet senki sem tehetne. – A tekintete higgadt és őszinte, és megnyugtatóak a szavai. Elmosolyodik, és hozzáteszi: – Nem zárhatod el a világ elől.

Katartikus nevetés tör fel belőlem.

– Tudom.

– Pedig tudom, hogy azt szeretnéd, de képzeld magad a helyébe.

– Igen. Tudom. Értem én. Nem akarom elriasztani.

– Pontosan. Helyes.

– Nem csak erről szeretnék ma beszélni.

– Van más is?

Nagyot sóhajtok, és a lehető legtömörebben összefoglalom a születésnapi partimon történt civakodást Elenával, valamint az azt követő veszekedést a szüleimmel.

– Bevallom, Christian, hogy melletted sosem unatkozom. – Lemondóan mosolygok; Flynn megvakarja az állát. – Csak egy óránk van, miről akarsz beszélni?

– Tegnap éjjel rémálmom volt. Elenáról.

– Értem.

– A szüleim kérésére megszakítottam vele a kapcsolatot. Neki adtam a vállalkozást.

– Nagylelkű ajándék.

Vállat vonok.

– Az. De azt hiszem, engem nem zavar. Persze még mindig hívogat, de ma már csak kétszer próbált elérni.

– Nagyban befolyásolta az életedet.

– Valóban. De ideje továbblépnem.

Elgondolkodik.

– Melyik zaklatott fel jobban: a veszekedés Elenával vagy a szüleiddel?

– Elenával zavarba ejtő volt, mert Ana jelenlétében történt. Acsarkodtunk. – Sajnálkozó a hangom, és titkon azt kívánom, bárcsak neheztelés nélkül váltunk volna el egymástól. – Grace nagyon haragudott rám. Még sosem hallottam káromkodni az anyámat. De az apám volt a legrosszabb. Igazi seggfejként viselkedett.

– Dühös volt?

– Nagyon. – Figyelmen kívül hagyom a bűntudatomat, amiért elárulom Carricket.

– Talán csak rád vetíti ki az önmaga ellen irányuló haragját. Meg tudod érteni, hogy miért érez így, ugye?

Nem. Igen. Talán.

Flynn folytatja:

– Akár egyetértesz vele, akár nem, az apád valószínűleg úgy érzi, hogy Elena visszaélt egy védtelen kamasz fiú helyzetével. Az apád dolga lett volna megvédeni téged. Kudarcot vallott. Ő nyilván így látja.

– Elena nem élt vissza semmivel. Nagyon is akartam. – Frusztráltan csengenek a szavaim.

Elegem van már ebből az ellenérvből.

John felsóhajt.

– Ezt már rengetegszer megbeszéltük, és nem szeretnék megint erről vitatkozni veled, de megpróbálhatnád az apád szemszögéből nézni a helyzetet.

– Azt mondta, nem leszek jó férj.

Flynn szemmel láthatóan meghökken.

– Ó! És mit érzel ezzel kapcsolatban?

– Dühös vagyok. Félek, hogy igaza lehet. – És szégyellem magam.

– Milyen kontextusban mondta?

Lemondóan legyintek.

– A házasság szentségéről prédikált. Azt mondta, ha nem tartom tiszteletben, akkor nem kéne megnősülnöm.

John összevonja a szemöldökét.

– Elena férjnél volt – magyarázom.

– Értem. – Összeszorítja a száját. – Christian – szól lágyan. – Apádnak igaza lehet.

Micsoda?

– Vagy önkéntes résztvevője vagy egy férjes asszony házasságtörésének, ami a házasság végéhez vezet – és nem csak a férjét vesztette el, ha belegondolsz, mi történt Elenával –, vagy egy kiszolgáltatott kamasz vagy, akit csúnyán kihasználnak. Melyik lennél? Nem lehetsz mindkettő.

Dühödt pillantást vetek a doktorra. Mi. A. Faszom?

– A házasság komoly dolog – folytatja.

– A kurva életbe, John, ezt én is tudom. Pont olyan vagy, mint az apám!

– Igazán? Nem ez volt a szándékom. Csak rávilágítok a dolgokra.

Rávilágít? Egy frászt!

Johnra meredek, majd a kezemet bámulom. Hosszúra nyúlik a hallgatás.

A faszomra világítson rá.

– Szerintem Carrick téved – dünnyögöm dacosan, és csak ekkor döbbenek rá, hogy pontosan olyan goromba tinédzsernek hangzom, mint amilyennek az apám lát engem.

– Hát persze. Nem számít, mit gondolok a Mrs. Lincolnnal folytatott kapcsolatodról, az évek során számtalanszor bizonyítottad az elkötelezettségedet iránta. Szerintem azt sajnálod, hogy végérvényesen megszakítottad vele a kapcsolatot, ez nyomasztja a lelkiismeretedet.

– Nem sajnálom! – csattanok fel. – Önként szakítottam vele.

– Marad tehát a bűntudat?

Felsóhajtok.

– Bűntudat? Nincs bűntudatom. – Vagy mégis?

John szenvtelenül néz rám.

– Ez okozná a rémálmokat? – kérdem.

– Talán. – A száján dobol a mutatóujjával. – A szüleid kedvéért feladtál egy hosszú távú, fontos kapcsolatot.

– Nem a szüleimért. Anáért.

Bólint.

– Mindenről, amit ismersz, lemondasz Anastasia kedvéért, a nőért, akit szeretsz. Ez óriási lépés. – Újra elmosolyodik. – Ha engem kérdezel, jó irányba haladsz.

Felkapom a fejem, nem tudom, mit mondjak.

– Gondolkozz el azon, amit mondtam. Lejárt az időnk – jelenti ki.. – A következő alkalommal folytathatjuk ezt a beszélgetést.

Felállok, és kissé összezavarodtam. Flynn szokás szerint feladta nekem a leckét. De a következő találkozásunkig van még egy égető kérdésem.

– Hogy van Leila?

– Remekül halad.

– Nos, ez legalább megnyugtató.

– Az. Jövő héten találkozunk.

Taylor odakint vár az Audiban.

– Gyalog megyek haza – szólok be neki. Szükségem van egy kis időre, hogy gondolkozzam. – Az Escalában találkozunk.

Felhős tekintettel néz rám.

– Mi az?

– Sokkal nyugodtabb lennék, uram, ha inkább kocsival jönne.

Ja, tényleg. Valaki meg akar ölni.

Az ajkamat biggyesztem. Taylor kinyitja a hátsó ajtót, és lemondóan beszállok a kocsiba.

Hát mégsem én lennék a saját világom ura?

Egyre sötétebb a hangulatom.

– HOL VAN ANA? – kérdem Mrs. Jonest, amikor belépek a nappaliba.

– Jó estét, Mr. Grey. Azt hiszem, zuhanyozik.

– Köszönöm.

– Tálalhatom a vacsorát húsz perc múlva? – kérdi, miközben egy fazék tartalmát kavargatja a tűzhelyen. Ínycsiklandó az illata.

– Legyen inkább harminc.

Ha Ana zuhanyozik, azt kár lenne kihagyni. Mrs. Jones megpróbálja leplezni a mosolyát, én azonban észreveszem, de nem reagálok rá. Megyek és megkeresem a barátnőmet. Nem a fürdőszobában, hanem a hálóban találom, az ablak előtt áll egy szál törülközőben, még nedves a zuhanyozástól.

– Szia – köszönt széles mosollyal, ami lehervad az arcáról, ahogy közelebb lépek. – Mi a baj?

Mielőtt válaszolhatnék, a karomba veszem, és szorosan átölelem, beszívom édes, friss illatát. Megnyugtatja a lelkemet.

– Christian. Mi a baj? – Végigsimít a hátamon, és hozzám bújik.

– Csak magamhoz akarlak ölelni. – A hajába fúrom az arcomat; magas, zilált kontyba tűzte.

– Itt vagyok. Nem megyek sehová. – Feszülten cseng a hangja. Ki nem állhatom, amikor ideges. Hátrahajtom a fejét, majd az ajkára tapasztom a számat, és minden aggodalmamat beleadom a csókba. Rögtön viszonozza, megcirógatja az arcomat, megnyílik előttem, a nyelve az enyémmel viaskodik.

Ó, Ana!

Mire elhúzódik, mindketten kifulladtunk, és kőkemény a farkam.

Kibaszott kemény. Miatta.

– Mi a baj? – ismétli gyengéd hízelgéssel, és az arcomat fürkészi.

– Később – duruzsolom az ajkába, és hátrálni kezdek vele az ágy felé. Megragadja a hajtókámat, és próbál kihámozni a zakómból, közben lehullik róla a törülköző, és meztelenül simul a karomba.

Kitapintom a hajgumit a konty alatt, és leengedem a haját, hogy a meztelen vállára és keblére omoljon. Végighúzom a kezemet a gerincén, majd a tenyerem a hátára simul.

– Akarlak.

– Érzem. – Az erekciómhoz dörgölőzik.

A picsába! Elvigyorodom, és gyengéden az ágyra fektetem. Olyan, mint egy meztelen istennő. A lábai között állok.

– Így már jobb – suttogom, és egy csapásra elpárolog a rosszkedvem.

– Bármennyire tetszik is az öltönye, Mr. Grey, kicsit túlöltözött az alkalomhoz. – Oda a szorongása – csillogó szemmel néz rám, csupa sóvárgás a tekintete. Begerjedek tőle.

– Nos, meglátom, mit tehetek ez ügyben, Miss Steele.

Beleharap az alsó ajkába, és végighúzza az ujjait a mellei között. A mellbimbója két rózsabimbó, kemény, és érintésre vár. Az ajkamra.

Uralkodnom kell magamon, nehogy letépjem a ruháimat és egy mozdulattal belé hatoljak. Ehelyett megragadom a nyakkendőmet, és finoman meghúzom a csomót, hogy lassan kioldódjon. Majd a padlóra hajítom, és kigombolom az ingem felső gombját.

Ana szája szexi, elismerő sóhajra nyílik.

Lerázom magamról a zakót, hagyom, hogy halk, tompa puffanással a földre hulljon. A telefonom lehetett. Nem figyelek rá, ehelyett kihúzom az ingem a nadrágomból.

– Maradjon vagy ne? – kérdem.

– Ne. Gyorsan. Kérlek! – Ana nem habozik.

Elvigyorodom, és kiveszem a bal mandzsettagombomat, majd megismétlem a műveletet a jobb ingujjammal is.

Ana fészkelődni kezd az ágyon.

– Csak nyugi, bébi – suttogom, miközben kigombolom az ingem legalsó gombját, majd felvándorol az ujjam a következőre, aztán a következőre, közben egy pillanatra se veszem le Anáról a szemem. Amikor kigomboltam az ingem, a zakóm után hajítom, és megragadom az övemet. Anának elkerekedik a szeme, és mohón faljuk egymást a tekintetünkkel. Kihúzom az öv végét a bujtatóból, majd kicsatolom, és amilyen lassan csak tudom, leveszem.

Ana kissé elfordítja a fejét, meredten figyel, és látom, hogy egyre szaporábban emelkedik és süllyed a mellkasa, ahogy gyorsul a légzése.

Kettéhajtom az övet, és végighúzom rajta a kezemet.

Ó, Ana… mennyire szeretném használni rajtad!

A csípője is emelkedik és süllyed.

Megrántom az övet a két végénél fogva, mire élesen csattan egyet. Ana nem rezzen össze, de tudom, hogy nem erre számít, ezért ledobom az övet a földre. Ana lassan kifújja a levegőt, megkönnyebbültnek tűnik, és talán egy kicsit csalódottnak – nem tudom. De most nincs időnk ezen gondolkodni. Kilépek a cipőmből, lerántom a zoknit, majd kigombolom a nadrágomat, és lehúzom a cipzárt.

– Felkészültél? – kérdem.

– Várlak. – A hangja kásás az izgalomtól. – De azért élvezem az előadást.

Lehúzom a gatyámat meg a bokszeralsót, és kiszabadítom a farkamat. Letérdelek a padlóra, és végigcsókolom a vádliját, majd a combját, követem a szeméremszőrzete vonalát, fel a köldökéig, onnan pedig a melléig, mígnem fölötte görnyedek, tettre készen.

– Szeretlek – suttogom, és belé hatolok, közben megcsókolom.

Felnyög.

– Christian!

Mozogni kezdek. Lassan. Ki akarom élvezni az én édes, édes Anámat. A szerelmemet.

Körém fonja a lábait, ujjait a hajamba mélyeszti, és erősen meghúzza.

– Én is szeretlek – dorombolja a fülembe, és együtt mozog velem, tökéletes összhangban vagyunk.

Együtt.

Mi ketten.

Egy emberként.

Amikor elalél a karomban, magával ránt a gyönyörbe.

– Ana!

A MELLEMHEZ BÚJIK, én megdermedek, várom a sötétséget, ezért Ana elhúzódik, és felemeli a fejét.

– Igazán tetszett ez a rögtönzött sztriptíz és az is, ami utána következett, de megkapom végre azt az időjárás-jelentést, amit a leveleidben emlegettél, és elárulnád, hogy mi a baj?

Végighúzom az ujjaimat a hátán, fel és alá.

– Előbb ehetünk?

Elmosolyodik.

– Igen. Farkaséhes vagyok. És talán újra lezuhanyozom.

Felvillantok egy mosolyt.

– Szeretlek bemocskolni. – Felülök, és a fenekére csapok. – Nyomás! Azt mondtam Gailnek, hogy szükségünk van fél órára.

– Komolyan? – Ana elképed.

– Komolyan. – Elvigyorodom.

MRS. JONES THAI CURRYJE mennyei, akárcsak a chablis, amit kortyolunk hozzá.

– Szóval, megkaptuk az előzetes jelentést a légügyisektől, és egy ponton nyilvánosságra fog kerülni.

– Igen? – Ana felnéz a tányérjából.

– Úgy tűnik, hogy valaki babrált a Charlie Tangóval.

– Szabotázs?

– Pontosan. Megerősítettem a biztonságunkat, amíg ki nem derül, hogy ki a felelős. És azt hiszem, jobb lenne, ha egyelőre itt maradnál.

Bólint, a szemében riadalom.

– Óvatosnak kell lennünk.

– Oké.

Felvonom a szemöldökömet.

– Tudok én vigyázni – teszi hozzá gyorsan.

Helyes. Ez könnyen ment.

Ana azonban lesújtottnak tűnik.

– Hé, ne aggódj! – mormolom. – Minden tőlem telhetőt megteszek, hogy megvédjelek.

– Nem magam miatt aggódom, hanem miattad.

– Taylor és az emberei már rajta vannak. Nincs mitől félned.

Összevonja a szemöldökét, és leteszi a villát a tányérra.

– És ne hagyd abba az evést.

Ana beleharap az alsó ajkába. Átnyúlok az asztal fölött, hogy megfogjam a kezét.

– Ana. Minden rendben lesz. Bízz bennem. Nem hagyom, hogy bármi történjen veled. – Témát váltok, biztonságosabb vizekre evezek. – Milyen volt Bastille?

Felragyog az arca, és kedvesen elmosolyodik.

– Nagyon jó volt. Alapos. Szerintem élvezni fogom vele az edzést.

– Már alig várom, hogy magam alá gyűrhesselek.

– Azt hittem, azon már túl vagyunk, Christian.

Felnevetek. Ó, ez telitalálat volt, Anastasia…