Kártyás Gábor

Kovács Szabolcs

Takács Gábor

Magyarázat

az Fftv.-ről

Magyarázat a foglalkoztatást elősegítő

szolgáltatásokról és támogatásokról,

valamint a foglalkoztatás felügyeletéről szóló

2020. évi CXXXV. törvényről

Wolters Kluwer Hungary • Budapest, 2021

Kiadja a

Wolters Kluwer Hungary Kft.

Budapest, 2021

1117 Budapest, Budafoki út 187–189.

Telefon: +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info-hu@wolterskluwer.com

www.wolterskluwer.com/hu-hu

Felelős vezető: Kézdi Katalin, a Wolters Kluwer Hungary Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Kézdi Katalin

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Gábor Zsolt

Felelős szerkesztő: dr. Antal Ildikó

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

Előkészítés: Madarász György

ISBN 978 963 295 998 6

Termékkód: NEB9975

Kiadványaink megvásárolhatóak a shop.wolterskluwer.hu webáruházban.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerzők:

dr. Kártyás Gábor

dr. Kovács Szabolcs

dr. Takács Gábor

Kézirat lezárva:

2021. március 2.

© dr. Kártyás Gábor, dr. Kovács Szabolcs, dr. Takács Gábor, Budapest 2021

© Wolters Kluwer Hungary Kft., Budapest, 2021

Rövidítések jegyzéke

161/2017.

Korm. rendelet

161/2017. (VI. 28.) Korm. rendelet a Magyar Bányászati és Földtani Szolgálatról

320/2014.

Korm. rendelet

320/2014. (XII. 13.) Korm. rendelet az állami foglalkoztatási szerv, a munkavédelmi és munkaügyi hatóság kijelöléséről, valamint e szervek hatósági és más feladatainak ellátásáról

445/2013. Korm. rendelet

445/2013. (XI. 28.) Korm. rendelet a harmadik országbeli állampolgárok magyarországi foglalkoztatásának nem összevont kérelmezési eljárás alapján történő engedélyezéséről, az engedélyezési kötelezettség alóli mentességről, a fővárosi és megyei kormányhivatal munkaügyi központjának az összevont kérelmezési eljárásban való szakhatósági közreműködéséről, valamint a Magyarországon engedélymentesen foglalkoztatható harmadik országbeli állampolgárok magyarországi foglalkoztatásának bejelentéséről, és a munkabér megtérítéséről

651/2014/EU

bizottsági rendelet

a Bizottság 2014. június 17-i 651/2014/EU rendelete a Szerződés 107. és 108. cikke alkalmazásában bizonyos támogatási kategóriáknak a belső piaccal összeegyeztethetővé nyilvánításáról

Áht.

2011. évi CXCV. törvény az államháztartásról

Ákr.

2016. évi CL. törvény az általános közigazgatási rendtartásról

Art.

2017. évi CL. törvény az adózás rendjéről

Csgtv,

2020. évi CXXIII. törvény a családi gazdaságokról

Ebktv.

2003. évi CXXV. törvény az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról

Efotv.

2010. évi LXXV. törvény az egyszerűsített foglalkoztatásról

Evectv.

2009. évi CXV. törvény az egyéni vállalkozókra és egyéni cégre vonatkozó szabályokat az egyéni vállalkozóról és az egyéni cégről

Fftv.

2020. évi CXXXV. törvény a foglalkoztatást elősegítő szolgáltatásokról és támogatásokról, valamint a foglalkoztatás felügyeletéről

Flt.

1991. évi IV. törvény a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról

Harmtv.

2007. évi II. törvény a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról

Irányelv

7001/2005. (MK 170.) FMM–PM együttes irányelv a munkavégzés alapjául szolgáló szerződések minősítése során figyelembe veendő szempontokról

Kormány

Statútum

94/2018. (V. 22.) Korm. rendelet a Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről

Kp.

2017. évi I. törvény a közigazgatási perrendtartásról

Kszsz.

2017. évi CXXV. törvény a közigazgatási szabályszegések szankcióiról

Met.

1996. évi LXXV. törvény a munkaügyi ellenőrzésről

Mt.

2012. évi I. törvény a munka törvénykönyvéről

Munkavéd. tv.

1993. évi XCIII. törvény a munkavédelemről

Ptk.

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről

Rendelet

100/2021. (II. 27.) Korm. rendelet a foglalkoztatást elősegítő szolgáltatásokról és támogatásokról

Róma I. Rendelet

az Európai Parlament és a Tanács (2008. június 17.-i 593/2008/EK rendelete a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról

Szja tv.

1995. évi CXVII. törvény a személyi jövedelemadóról

Szolg. törvény

2009. évi LXXVI. törvény a szolgáltatási tevékenység megkezdésének és folytatásának általános szabályairól

Vhr.

115/2021. (III. 10.) Korm. rendelet a foglalkoztatás-felügyeleti hatóság tevékenységéről

1. A foglalkoztatást elősegítő szolgáltatások és támogatások

1.1. Bevezetés – a korábbi és új szabályok közötti megfeleltetés

A foglalkoztatást elősegítő szolgáltatásokról és támogatásokról, valamint a foglalkoztatás felügyeletéről szóló 2020. évi CXXXV. törvény (a továbbiakban: Fftv.) 2021. március 1-jei hatálybalépésével a jogalkotó hatályon kívül helyezte a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény (a továbbiakban: Flt.) teljes III. és IV. fejezetét.

Ettől kezdődően a korábbi, széttagolt szabályozást látszólag egy mind tartalmában, mind terjedelmében lényegesen leegyszerűsödött szabályozási környezet váltotta fel. Amennyiben azonban figyelembe vesszük, hogy az Fftv. mellett (lásd lentebb) az Flt. szabályait is alkalmazni kell, valamint az Fftv. maga is egy fogalomrendszerben kívánja kezelni a foglalkoztatás támogatását és a foglalkoztatási jogviszonyok ellenőrzését is, máris megérthetjük, hogy a szabályozás esetenként nem egyszerűsödött, hanem éppen bonyolultabbá vált. A módosult, illetve hatályon kívül helyezett jogszabályokat az alábbi táblázatban foglaljuk össze.

2021. március 1-je előtti rendszer

Új szabályozási környezet

Flt.

Flt.

(Fftv.-ben nem szabályozott kérdésekben)

Fftv.

a szakképzettséggel rendelkező, pályakezdő álláskeresők munkatapasztalat-szerzésének és a létszámleépítések megelőzése érdekében a részmunkaidős foglalkoztatás támogatásáról szóló 70/2009. (IV. 2.) Korm. rendelet

a foglalkoztatást elősegítő szolgáltatásokról és támogatásokról szóló 100/2021. (II. 27.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Rendelet)

a munkába járással összefüggő terhek csökkentését célzó támogatásokról, valamint a munkaerő-toborzás támogatásáról szóló 39/1998. (III. 4.) Korm. rendelet

a munkaerőpiaci szolgáltatásokról, valamint az azokhoz kapcsolódóan nyújtható támogatásokról szóló 30/2000. (IX. 15.) GM rendelet

a foglalkoztatást elősegítő támogatásokról, valamint a Munkaerőpiaci Alapból foglalkoztatási válsághelyzetek kezelésére nyújtható támogatásról szóló 6/1996. (VII. 16.) MüM rendelet

Ugyan az Fftv. mindösszesen öt szakaszban foglalkozik a foglalkoztatást elősegítő támogatásokkal és szolgáltatásokkal, azonban annak továbbra is háttérjogszabálya maradt az Flt. minden olyan kérdésben, amelyet az Fftv. nem szabályoz. Így például a foglalkoztatási támogatások egyik forrásául szolgáló Gazdaságvédelmi Foglalkoztatási Alapra vonatkozó szabályokat továbbra is az Flt. tartalmazza (Flt. VI. Fejezet).

A korábbi és az új szabályrendszer fogalomrendszerében történő könnyebb eligazodás érdekében az egyes támogatások és szolgáltatások elnevezését megfeleltetjük egymásnak (az „átmenetet” támogatandó, a korábbi rendszer logikáját követve):

2021. március 1-je előtti rendszer

Új szabályozási környezet

Munkaerőpiaci szolgáltatások:

Foglalkoztatást elősegítő szolgáltatások:

Munkaerőpiaci és foglalkoztatási információ nyújtása [30/2000. (IX. 15.) GM rendelet 3. §]

Információnyújtás (Rendelet 17. §)

Munka-, pálya-, álláskeresési, rehabilitációs (és ezekhez kapcsolódó pszichológiai), helyi (térségi) foglalkoztatási tanácsadás [30/2000. (IX. 15.) GM rendelet 4–11. §]

Tanácsadás (Rendelet 18. §)

Munkaközvetítés [30/2000. (IX. 15.) GM rendelet 12–14. §]

Munkaközvetítés (Rendelet 14–16. §)

Képzések elősegítése (Flt. 14–14/A. §)

Munkaerőpiaci alkalmazkodás támogatása (Rendelet 41–42. §)

Foglalkoztatás bővítését szolgáló támogatások [Flt. 16. §, 6/1996. (VII. 16.) MüM rendelet 11. §]

Súlyosan hátrányos helyzetű munkavállaló foglalkoztatásának támogatása (Rendelet 32–33. §)

Álláskeresők vállalkozóvá válását elősegítő támogatás [Flt. 17. §, 6/1996. (VII. 16.) MüM rendelet 10. §]

Vállalkozóvá válást elősegítő támogatás (Rendelet 43–45. §)

Munkahelyteremtés és munkahelymegőrzés támogatása (Flt. 18. §, 6/1996. (VII. 16.) MüM rendelet 18–18/C. §]

Bértámogatás (Rendelet 37. §)

Csoportos létszámleépítés hátrányos következményeinek enyhítését célzó támogatás [Flt. 22. §, 6/1996. (VII. 16.) MüM rendelet 21/A–21/B. §]

Csoportos létszámleépítés elkerülését vagy enyhítését célzó támogatás (Rendelet 34–36. §)

Helyközi utazás támogatása [39/1998. (III. 4.) Korm. rendelet 2. §]

Mobilitási támogatás – utazási támogatás (Rendelet 38. § és 40. §)

Csoportos személyszállítás támogatása [39/1998. (III. 4.) Korm. rendelet 3. §]

Mobilitási támogatás – utazási támogatás (Rendelet 39–40. §)

Lakhatási támogatás [39/1998. (III. 4.) Korm. rendelet 4–5. §]

Mobilitási támogatás – lakhatási támogatás (Rendelet 38. § és 40. §)

1.2. Fogalommeghatározások

A szolgáltatások és támogatás szabályainak ismertetését megelőzően ismertetjük az Fftv. és a Rendelet által nevesített, releváns fogalmakat, és az azokhoz fűzött magyarázatokat, a szolgáltatásokkal és támogatásokkal összefüggésben.

1. Foglalkoztatásra irányuló jogviszony: minden olyan jogviszony, amelyben a foglalkoztatott a foglalkoztató részére és annak irányítása alatt ellenérték fejében tevékenységet végez vagy önmaga foglalkoztatását végzi [Fftv. 1. § b) pont].

2. Foglalkoztató: aki természetes személyt foglalkoztatásra irányuló jogviszony keretében foglalkoztat [Fftv. 1. § c) pont].

3. Foglalkoztatott: az a természetes személy, aki a foglalkoztató számára és annak irányítása alatt foglalkoztatásra irányuló jogviszony keretében, ellenérték fejében tevékenységet végez, vagy önmaga foglalkoztatását végzi [Fftv. 1. § d) pont].

Ugyan a jogalkotó az önmaga foglalkoztatását végzi kifejezést a továbbiakban nem magyarázza, de a jogintézmények jellegéből, és a korábban hatályos szabályozásból [vö. Flt. 2021. február 28-ig hatályos 17. § a) pont] ilyennek tekinthető az egyéni vállalkozó, az egyéni cég tagja, a gazdasági társaság – a társaság tevékenységében személyesen közreműködő – tagja, valamint a mezőgazdasági őstermelő is.

Az egyéni vállalkozókra és egyéni cégre vonatkozó szabályokat az egyéni vállalkozóról és az egyéni cégről szóló 2009. évi CXV. törvény (a továbbiakban: Evectv.) tartalmazza. Eszerint egyéni vállalkozó olyan nagykorú személy lehet, aki nem áll cselekvőképességét érintő gondnokság alatt, nem ítélték a törvényben meghatározott bűncselekmények valamelyike miatt végrehajtandó szabadságvesztésre, és aki nem egyéni cég, vagy gazdasági társaság korlátlanul felelős tagja [Evectv. 3. § (2) bekezdés]. Az egyéni vállalkozói tevékenység megkezdését az Evectv. szabályai szerinti módon és tartalommal kell bejelenteni.

Az egyéni cég az egyéni vállalkozói nyilvántartásban szereplő természetes személy által alapított, jogi személyiséggel nem rendelkező jogalany, amely a cégnyilvántartásba történő bejegyzéssel jön létre [Evectv. 20. § (1) bekezdés].

A gazdasági társaság (közkereseti társaság, betéti társaság, korlátolt felelősségű társaság vagy részvénytársaság) személyesen közreműködő tagja – ide nem értve a részvénytársaság tagját –, amennyiben nem munkaviszonyban, vagy megbízási jogviszonyban végzi e tevékenységét, társadalombiztosítási szempontból társas vállalkozónak minősül (a társadalombiztosítás ellátásaira jogosultakról, valamint ezen ellátások fedezetéről szóló 2019. évi CXXII. törvény 4. § 21. pont).

Mezőgazdasági őstermelő az a 16. életévét betöltött, a mezőgazdasági őstermelői nyilvántartásban szereplő természetes személy, aki saját gazdaságában őstermelői tevékenységet folytat [a családi gazdaságokról szóló 2020. évi CXXIII. törvény (a továbbiakban: Csgtv.) 3. § (2) bekezdés]. Ezzel összefüggésben megjegyzendő, hogy az a magánszemély, akinek 2020. december 31-én hatályos őstermelői igazolványa volt, 2021. január 1-jétől a Csgtv. szerint mezőgazdasági őstermelőnek minősül.

4. Hátrányos helyzetű munkavállaló: bármely olyan személy, aki

a) az előző hat hónapban nem állt rendszeres, fizetett alkalmazásban; vagy

b) 15 és 24 év közötti életkorú; vagy

c) nem szerzett középfokú végzettséget vagy szakmai képesítést (az oktatás egységes nemzetközi osztályozási rendszerének 3. szintje), vagy a nappali tagozatos tanulmányait legfeljebb két éve fejezte be, és még nem állt rendszeres, fizetett alkalmazásban; vagy

d) 50 éven felüli személy; vagy

e) egy vagy több eltartottal egyedül élő felnőtt; vagy

f) olyan ágazatban vagy szakmában dolgozik, amelyben a két nem megoszlásában mutatkozó különbség legalább 25%-kal meghaladja a valamennyi gazdasági ágazatára összességében jellemző átlagos különbséget, és aki az alulreprezentált nemhez tartozik; vagy

g) etnikai kisebbséghez tartozik, és akinek szakmai, nyelvi képzésre vagy szakmai tapasztalatszerzésre van szüksége ahhoz, hogy javuljon a tartós foglalkoztatásra való esélye [a Bizottság 2014. június 17-i 651/2014/EU rendelete, a Szerződés 107. és 108. cikke alkalmazásában bizonyos támogatási kategóriáknak a belső piaccal összeegyeztethetővé nyilvánításáról (a továbbiakban: 651/2014/EU bizottsági rendelet) 2. cikk 4. pont].

Megjegyzendő, hogy a foglalkoztatás bővítését szolgáló támogatásokkal összefüggésben a korábban hatályos szabályozás a hátrányos helyzetű munkavállaló fogalmát a fentiektől részben eltérő tartalommal határozta meg. Egyrészt szűkebben határozta meg a jogosulti kört, amikor a bizottsági rendeletben foglaltaktól eltérően megkövetelte az álláskereső státuszt, illetve a bizottsági rendelet f) és g) pontja szerinti feltételeket egyálalán nem is tartalmazta, ugyanakkor hátrányos helyzetűnek tekintette azokat az 50. életévüket betöltött, vagy csak alapfokú iskolai végzettséggel rendelkező munkavállalókat is, akiket munkahelyük elvesztése fenyegetett [6/1996. (VII. 16.) MüM rendelet 11. § (2) bekezdés].

5. Munkaerőigény: a foglalkoztatónál olyan tevékenység jövőbeni ellátására felmerült igény, amely ellátása a magyar jog hatálya alá tartozó munkaviszony, közszolgálati jogviszony, állami szolgálati jogviszony, kormányzati szolgálati jogviszony, politikai szolgálati jogviszony, adó- és vámhatósági szolgálati jogviszony, biztosi jogviszony, közalkalmazotti jogviszony, rendvédelmi igazgatási szolgálati jogviszony, honvédelmi alkalmazotti jogviszony, bírói és igazságügyi szolgálati, valamint ügyészségi szolgálati viszony, a közfoglalkoztatási jogviszony, a biztosított bedolgozói és az – 1994. június 1-jét megelőzően létesített – ezzel egy tekintet alá eső bedolgozói jogviszony, a nevelőszülői foglalkoztatási jogviszony, a szövetkezeti tag munkaviszony jellegű munkavégzésre irányuló jogviszonya – ide nem értve az iskolaszövetkezet nappali tagozatos tanuló, hallgató tagját, a közérdekű nyugdíjas szövetkezet öregségi nyugdíjban vagy átmeneti bányászjáradékban részesülő tagját és a szociális szövetkezet tagi munkavégzésre irányuló jogviszonyban munkát végző tagját –, a rendvédelmi feladatokat ellátó szervek hivatásos állományának szolgálati jogviszonyáról szóló törvény szerinti hivatásos szolgálati jogviszony, valamint a honvédek jogállásáról szóló törvény szerinti hivatásos és szerződéses állományú katonák szolgálati viszonya keretében történik [Flt. 58. § (5) bekezdés a) pont és Rendelet 2. § b) pont].

Megjegyzendő, hogy az Flt. hivatkozott rendelkezései munkaviszonynak minősíti a szövetkezeti tag munkaviszony jellegű jogviszonyban történő munkavégzését. Ez azonban csak a szövetkezetekről szóló 1992. évi I. törvényben szereplő jogintézmény volt, amelyet a jelenleg hatályos, a szövetkezetekről szóló 2006. évi X. törvény már nem ismer. Ugyancsak üres halmazt képez a biztosított bedolgozói jogviszony, amely a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvénnyel (a továbbiakban: Mt.) 2012. július 1-jével megszűnt.

6. Súlyosan hátrányos helyzetű munkavállaló: bármely olyan személy, aki

a) legalább 24 hónapja nem áll rendszeres, fizetett alkalmazásban; vagy

b) legalább 12 hónapja nem áll rendszeres, fizetett alkalmazásban, és a hátrányos helyzetű munkavállaló meghatározásánál felsorolt b)–g) kategóriák valamelyikébe tartozik (651/2014/EU bizottsági rendelet 2. cikk 99. pont).

A fogalom, hasonlóan a hátrányos helyzetű munkavállaló fogalmához, ugyancsak változásokon ment keresztül [vö. 6/1996. (VII. 16.) MüM rendelet 11. § (2) bekezdés és (2c) bekezdés].

7. Szolgáltatást kérő: az a személy, aki

– a munkaviszony létesítéséhez szükséges feltételekkel rendelkezik, és

– oktatási intézmény nappali tagozatán nem folytat tanulmányokat, és

– öregségi nyugdíjra nem jogosult, valamint a megváltozott munkaképességű személyek ellátásaiban nem részesül és

– az alkalmi foglalkoztatásnak minősülő munkaviszony és a nevelőszülői foglalkoztatási jogviszony kivételével munkaviszonyban nem áll, és egyéb keresőtevékenységet sem folytat, és

– elhelyezkedése érdekében az állami foglalkoztatási szervvel együttműködik, és akit

– az állami foglalkoztatási szerv álláskeresőként nyilvántart (a továbbiakban: álláskereső), valamint szolgáltatást kérőként nyilvántartásba vett, foglalkoztatásra irányuló jogviszonyban álló személy vagy foglalkoztatásra irányuló jogviszonyban nem álló személy [Flt. 58. § (5) bekezdés d) pont és Rendelet 2. § d) pont].

Az álláskereső fogalmával összefüggésben megjegyzendő, hogy az álláskeresői státusz minden esetben csak nyilvántartásba vétellel jöhet létre. Azaz, hiába felel meg az érintett valamennyi fentebb meghatározott feltételnek, amíg nyilvántartásba vételére nem kerül sor, nem minősül álláskeresőnek. A nyilvántartásba vételre hivatalból nem, kizárólag kérelemre kerülhet sor, az Flt. 54. §¬ban foglaltaknak megfelelő eljárás keretében.

1.3. Az egyenlő bánásmód követelményének megtartása a foglalkoztatást elősegítő szolgáltatások és támogatásokkal összefüggésben

A jogalkotó ugyan a foglalkoztatás elősegítése során kifejezetten az Alaptörvény megkülönböztetés tilalmára vonatkozó XV. cikkére hivatkozik, és ezzel összefüggésben mondja ki, hogy a munkaerőpiacon hátrányos helyzetben lévőket többletjogosultságok illetik meg [Fftv. 2. § (1) bekezdés], azonban ezt a rendelkezést a magyar jogban az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény (a továbbiakban: Ebktv.) tölti meg tartalommal.

Az Ebktv. 1. §¬a kimondja, hogy az egyenlő bánásmód követelménye alapján Magyarországnak – egyebek mellett – valamennyi természetes személlyel, és ezek csoportjaival, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell eljárni.

„Az egyenlő bánásmód követelményének megsértését jelenti:

– a közvetlen hátrányos megkülönböztetés,

– a közvetett hátrányos megkülönböztetés,

– a zaklatás, a jogellenes elkülönítés, a megtorlás,

valamint az ezekre adott utasítás” [Ebktv. 7. § (1) bekezdés].

Közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek minősül az olyan rendelkezés, amelynek eredményeként egy személy vagy csoport valós vagy vélt védett tulajdonsága (neme, faji hovatartozása, bőrszíne, nemzetisége, nemzetiséghez való tartozása, anyanyelve, fogyatékossága, egészségi állapota, vallási vagy világnézeti meggyőződése, politikai vagy más véleménye, családi állapota, anyasága, terhessége vagy apasága, szexuális irányultsága, nemi identitása, életkora, társadalmi származása, vagyoni helyzete, foglalkoztatási jogviszonyának vagy munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonyának részmunkaidős jellege, illetve határozott időtartama, érdekképviselethez való tartozása, egyéb helyzete, tulajdonsága vagy jellemzője) miatt részesül kedvezőtlenebb bánásmódban, mint amelyben más, összehasonlítható helyzetben levő személy vagy csoport részesül, részesült vagy részesülne (Ebktv. 8. §). A rendelkezés igen fontos eleme, hogy a megkülönböztetés alapja nem kizárólag az érintett személy védett tulajdonsága lehet. Az is az egyenlő bánásmód megsértését jelenti, ha a megkülönböztetés egy olyan védett tulajdonságon alapul, amellyel valójában az érintett személy nem rendelkezik, de a másik fél feltételezi annak fennállását. Azaz, a vélt nemzetiségi hovatartozás, vagy vallási, politikai meggyőződés miatt tett megkülönböztetés akkor is jogellenes, ha utóbb kiderül, hogy a megkülönböztetés elszenvedője valójában nem is abba a nemzetiségbe, vagy éppen vallási közösségbe tartozik, amely miatt őt megkülönböztetés érte. Így például hátrányos megkülönböztetésről beszélünk abban az esetben, ha egyes álláskeresők bizonyos munkaerőigényekre nem kerülnek kiközvetítésre bármely fent említett védett tulajdonságuk miatt, függetlenül attól, hogy valóban rendelkeznek-e az adott védett tulajdonsággal, vagy azt csak a hatóság részéről eljáró személy feltételezi róluk.

Közvetett hátrányos megkülönböztetésnek minősül az a közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek nem minősülő, látszólag az egyenlő bánásmód követelményének megfelelő rendelkezés, amely védett tulajdonsággal rendelkező egyes személyeket vagy csoportokat lényegesen nagyobb arányban hátrányosabb helyzetbe hoz, mint amelyben más, összehasonlítható helyzetben lévő személy vagy csoport volt, van vagy lenne (Ebktv. 9. §). Azaz, egy „felszínen” semleges intézkedés, amennyiben alkalmazása során valójában egy vagy több, jól azonosítható tulajdonsággal rendelkező csoportot hátrányos helyzetbe hoz, megvalósul a közvetett diszkrimináció. Például az előzetesen online kapcsolatfelvétel esetén kiemelt ügyintézés, vagy kizárólag online elérhető szolgáltatások hátrányosan megkülönböztethetik azokat az álláskeresőket, akik vagy vagyoni helyzetük, vagy életkoruk miatt nem rendelkeznek az online szolgáltatások eléréséhez szükséges eszközökkel és/vagy ismeretekkel.

Zaklatásnak minősül az az emberi méltóságot sértő, szexuális vagy egyéb természetű magatartás, amely az érintett személynek védett tulajdonságával függ össze, és célja vagy hatása valamely személlyel szemben megfélemlítő, ellenséges, megalázó, megszégyenítő vagy támadó környezet kialakítása.

Jogellenes elkülönítésnek minősül az a rendelkezés, amely védett tulajdonságai alapján egyes személyeket vagy személyek csoportját a velük összehasonlítható helyzetben lévő személyektől vagy személyek csoportjától – anélkül, hogy azt törvény kifejezetten megengedné – elkülönít. Például, ha a hatóság álláskeresők egyes csoportjait – anélkül, hogy azt a szolgáltatás természete indokolná – csak meghatározott, elszeparált helyen és/vagy alacsonyabb színvonalú körülmények között fogadja, vagy szolgálja ki, azzal megvalósíthatja a fenti jogellenes magatartást.

Megtorlásnak minősül az a magatartás, amely az egyenlő bánásmód követelményének megsértése miatt kifogást emelő, eljárást indító vagy az eljárásban közreműködő személlyel szemben ezzel összefüggésben jogsérelmet okoz, jogsérelem okozására irányul vagy azzal fenyeget (Ebktv. 10. §).

Megjegyzendő, hogy amennyiben törvény eltérően nem rendelkezik, a hátrányt szenvedő fél joga alapvető jog érvényesülése érdekében, elkerülhetetlen okból, a cél elérésére alkalmas és azzal arányos módon korlátozható. Ez, valamint a tárgyilagos mérlegelés alapján, az adott jogviszonnyal közvetlenül összefüggő, észszerű indokból történő korlátozás, illetve az azt eredményező intézkedés, gyakorlat nem sérti az egyenlő bánásmód követelményét [Ebktv. 7. § (2) bekezdés].

Az Fftv. és a Rendelet szabályai jellemzően arra irányulnak, hogy a hátrányos helyzetűeket, munkanélkülieket, álláskeresőket kiemelten kezeljék, elhelyezkedésük érdekében őket előnyben részesítsék. Az Ebktv. 11. §¬a alapján megengedett az ilyen előnyben részesítés, mivel nem jelenti az egyenlő bánásmód követelményének megsértését az a rendelkezés, amely egy kifejezetten megjelölt társadalmi csoport tárgyilagos értékelésén alapuló esélyegyenlőtlenségének felszámolására irányul, amennyiben az előnyben részesítés törvényen vagy törvény felhatalmazása alapján kiadott kormányrendeleten alapul. Azonban az ilyen előnyben részesítés sem sérthet alapvető jogot, nem biztosíthat feltétlen előnyt, és nem zárhatja ki az egyéni szempontok mérlegelését (Ebktv. 11. §). A foglalkoztatással összefüggésben az Ebktv. 21. §¬a kimondja, hogy – egyebek mellett – az egyenlő bánásmód követelményének sérelmét jelenti különösen, ha a munkáltató a munkavállalóval szemben közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetést alkalmaz, különösen a következő rendelkezések meghatározásakor, valamint azok alkalmazásakor: