Tartalomjegyzék

Tündérek a Kék Erdőben

Tartalomjegyzék

Kinek köszönhetjük, hogy ez a könyv elkészült?

Amit fontosnak tartok kiemelni a könyv mondanivalójából, azaz előszó

Tündérek a Kék Erdőben

Ha az életem a Kék Erdőben játszódik, az elveszett kisfiú vagyok vagy inkább a tündér?

Az oktatás tárgya

Minden ok nélkül kiborul a gyerek

Mire való a címke?

Minden ember egyszerű és bonyolult egy időben

Szólj a szeretet nyelvén

Mit kezdek a címkékkel?

Tehát mire való a címke?

Vélt és valós elvárások

Amikor túltelítődik a rendszer

A szenzoros feldolgozási zavar kifejtése tömören

Az együttműködés az alap

A komfortzóna

Mi a bajom a helyzettel és hogyan oldom fel?

Mi ad biztonságot?

Közösségi elvek a Kék Erdőben

A gyermek behívása a saját életébe, a szenzoros diéta

Új tanév az iskolában

Fogalmak, amelyekről még több információt írok le

Bibliográfia

Erdőben, csodában

Tündérek

a

Kék Erdőben

––––––––

Írta: Hornyák Mariann

Kék Erdő Alapítvány

2024.

Szerző: Hornyák Mariann

Kiadja a Kék Erdő Alapítvány

Minden jog fenntartva

ISBN 978-615-01-9912-2

Második kiadás

www.kekerdo.hu

A könyv tartalma az alapítvány írásban adott engedélye nélkül nem másolható, sokszorosítható. A szerzői jog védelme az alapítványt illeti.

Mire számíthatsz a könyvben?

Tartalomjegyzék

Tartalomjegyzék

Kinek köszönhetjük, hogy ez a könyv elkészült?

Amit fontosnak tartok kiemelni a könyv mondanivalójából, azaz előszó

Tündérek a Kék Erdőben

Ha az életem a Kék Erdőben játszódik, az elveszett kisfiú vagyok vagy inkább a tündér?

Az oktatás tárgya

Minden ok nélkül kiborul a gyerek

Mire való a címke?

Minden ember egyszerű és bonyolult egy időben

Szólj a szeretet nyelvén

Mit kezdek a címkékkel?

Tehát mire való a címke?

Vélt és valós elvárások

Amikor túltelítődik a rendszer

A szenzoros feldolgozási zavar kifejtése tömören

Az együttműködés az alap

A komfortzóna

Mi a bajom a helyzettel és hogyan oldom fel?

Mi ad biztonságot?

Közösségi elvek a Kék Erdőben

A gyermek behívása a saját életébe, a szenzoros diéta

Új tanév az iskolában

Fogalmak, amelyekről még több információt írok le

Bibliográfia

Billenések

Zűr-zavaros gyermek – Az érzékelési rendellenesség felismerése és kezelése

Simplicity Parenting

Az 5 szeretetnyelv – Gyerekekre hangolva: Szeresd úgy, hogy érezze!

Erdőben, csodában

Kinek köszönhetjük, hogy ez a könyv elkészült?

Az első ember, akinek a neve eszembe jut: Sándor-Molnár Helga. No, igen! Hányszor elmondta: írnod kell a könyvet! Lehet, hogy nem ez a leghatékonyabb motivációs technika a világon, de végül nálam működött. Helga gondolatai is belekerültek a könyvbe, de mivel olyan sokat dolgozunk együtt, nehéz már szűrni, hogy kinél fogalmazódott meg hamarabb egy érzet, kinek a tollából került a blogra vagy a közösségi oldalunkra eredetileg egy szavakba foglalt érzelem.

*

Az első formálisan is képzett ember, akivel a pedagógiai elveimről beszélgetni tudtam Rózsa Ildikó volt. A Resuli vezetőjeként végigkísérte a Kék Erdő babaéveit. Fogta a kezét a kis totyogónknak. Most pedig ügyesen kezeli a dacos éveket.

*

Természetesen nem hagyhatom ki az Alternatív Közösségek Egyesületét, akiknek az anyagi támogatása nélkül nem kerülhetett volna nyomtatásba a könyvünk első kiadása 2021-ben.

*

Könnyeimmel küzdve és pihegve mondok köszönetet a családomnak, akik a rendelkezésemre álló egy év alatt az utolsó négy hétben adtak annyi szabadidőt, hogy legépelhettem a könyvet, amit addig az esti zuhanyzásaim alatt a fejemben írtam és szerkesztgettem.

*

Sándor Gyöngyinek köszönjük a festményét, amit második kiadásunk borítójához használtunk és Szele Zsófinak a verset.

*

A fentieken kívül rengeteg embertől tanultam kis és nagy dolgokat. Sokan segítettek azzal, hogy megfigyelhettem a működésüket – akár család szinten is. Köszönöm azoknak a segítséget, akik bele-beleolvasgattak a könyvbe, és adtak visszajelzést is.

*

Hihetetlen sok ember tisztelt meg a bizalmával, és engedett be az életébe, a belső világába. Gyermek és felnőtt egyaránt.

Köszönöm nektek.

Amit fontosnak tartok kiemelni a könyv mondanivalójából, azaz előszó

Miután megírtam ezt a könyvet, visszaléptem ehhez a fejezethez, és kiegészítettem azokkal a gondolatokkal, amelyek fontosak lesznek ahhoz, hogy megértsd a szándékomat, a mondanivalómat. Nem egyszerű úgy rendszerbe szedni, hogy nem tudom, hol tartasz az utadon.

Ez a könyv összefoglalója mindannak a tudásnak, amelyre ráépítettük a Kék Erdő foglalkozásait. Elvek, amelyek ha érvényesülnek a gyereknevelés, az oktatás során, jóságos eredményt hoznak az életünkbe. Nem tartom magamat szakembernek, hiszen a szakember már kijárta az iskoláit szerintem. Én szülőként találkoztam először a szenzorossággal 2012-ben, majd formálisan és informálisan képeztem magam. Ezt a könyvet szülőként írom, de a tapasztalataimat más szerepeimben is gyűjtöttem. Így előfordulhat, hogy ezek a szerepek összemosódnak a sorok között.

Technikai információ a könyvről, hogy szerepel a végén egy szószedet, amely a becsillagozott szavakhoz fűz további megjegyzéseket, magyarázatokat, értelmezéseket. Némely fejezeteken belül vannak kihagyva részek kifejezetten azért, hogy odavethesd a gondolataidat, kérdéseidet, kritikáidat vagy akár felháborodásodat, sérelmedet. A könyv olvasása során jogod van magadat bárhogy érezned.

*

Miért kék és miért erdő?

Az autizmus* szimbolikus színe a kék. Nem gondolom, hogy a szenzoros feldolgozási zavar* állandó összekapcsolódásban van az autizmussal, de az autizmuson keresztül ismertem meg a szenzorosságot.

Amikor elkezdtem megfigyelni a gyerekeket és önmagamat, rájöttem, hogy a természetben eltöltött idő mindig sokkal kiegyensúlyozottabb, a szenzoros tünetek valahogyan elfelejtődnek, amikor közvetlenül a természettel érintkezünk. Amikor felismertem, hogy érintett vagyok szenzoros feldolgozási zavarban magam és családom révén, illetve megfigyeltem, hogy milyen sokan hoznak tüneteket a környezetemben kevésbé vagy erősebben, kiszélesedett az az ív, amelyen képzeletben elhelyeztem a szenzoros embereket.

A Kék Erdő Alapítvány abból a vágyból született meg, hogy létrehozhassak egy olyan közösséget, illetve valós teret, ahol minden szenzoros gyermek és felnőtt egyaránt önmaga lehet. Az alapítványt azok a szülők nevezték el, akik már akkoriban figyelték, hogy mihez szeretnénk kezdeni. Ez a szervezet a tiétek is. Célunk, hogy a közösségünkben mindenki önmaga lehessen.

A szenzoros feldolgozási zavar, a szenzoros integráció zavara vagy az ingerek feldolgozásának nehézsége, az SPD (Sensory Processing Disorder) – nevezzük bárhogy – valójában egy olyan része az életünknek, amelyet mindannyian megtapasztaltunk már. Sokan vagyunk, akik rendszeresen, életünk minden napján együtt élünk ezekkel a nehézségekkel.

Azaz, vajon mi számít soknak? Vajon mi számít nehézségnek?

Amikor a könyvben egy megfigyelésről számolok be, nem biztos, hogy az téged megszólít. Nincs olyan, hogy egy állítás mindenkire igaz tud lenni egyforma mértékben. Különbözőek vagyunk, és én ezt a különbözőséget ünneplem.

A könyvben rengeteg kérdést teszek fel. A kérdések nem kritikák, nem számonkérések. A legkevésbé sem. Ezek elmélkedések. Talán megformálódik benned rá egy válasz, talán nem. Lehet, hogy eljött a pillanat, amikor ezeket a kérdéseket meg kell kapd, hogy válasz születhessen rájuk.

Sok könyv szól arról, hogyan tudunk eredményesen kommunikálni. Pozitív gyermeknevelés, erőszakmentes kommunikáció, válaszkész vagy kötődő nevelés alapvetően foglalkozik azokkal a gondolatokkal, amelyeket mi egybegyúrtunk, beleépítettük a gyógypedagógiai és fejlesztőpedagógiai munkánkba, majd kiterjesztettük azokra a közösségekre, amelyekben szükséges növelni az együttműködés szintjét. Továbbá azt a szenzoros integrációról szóló tudást is beemeltük a módszerünkbe, amelyet külföldi vagy hazai forrásból elérhettünk.

A könyv elsősorban szülőknek szól, akiknek a gyermeke ovis vagy iskolás, és szenzoros feldolgozási zavarral él, de tudom, hogy szakemberek, pedagógusok (akik egyébként önmaguk is szülők sokszor) is fogják olvasni. Valójában teljesen mindegy, hogy szülői kalapban vagy tanítóiban olvasod a könyvet. A lényeg az, hogy a gyerek(ek) legyenek a mozgatórugói mindennek, ami velük történik, és amihez neked közöd van. Így ha szülőként olvasod, akkor azért fontos a fókusz, hogy lásd, szülőként milyen értéket közvetítesz, ha pedig szakember, pedagógus vagy akármilyen szerepben vagy, akkor meg az a lényeg, hogy az út, amelyet feltársz a gyerekek előtt vajon hova viszi őket.

***

A Kék Erdő Alapítványt 2017-ben jegyezte be a Debreceni Törvényszék. Azóta impulzív* és intenzív életet él a szervezet. Folyamatosan építünk és fejlesztünk egy olyan szenzoroskertet, ahol a gyermek és felnőtt védett környezetben, a természetben önálló játékán, tanulási folyamatain keresztül felfedezheti mindazokat az ingereket, amelyek segítik és támogatják az idegrendszerét. Kicsit olyan, mintha egy fejlesztőszobát kivinnénk a szabadba, és az irányítottan kiadott feladatok helyett a terepet rendezzük úgy, hogy a gyermek elvégzi a terápiában sorra következő lépéseket. Ez még sok év lesz, mire önkéntes munkából és az adományokból elkészül, de már nagyon jól haladunk, a beültetett növényzet is növekszik.

Amikor a szülők részéről megerősödött az igény, hogy legyen tanulóközösségünk, egy tanulókört hoztunk létre. Ezzel becsatlakoztunk az országosan elérhető tanulócsoportok hálózatába, és két éven keresztül tanultunk együtt a világról az általános iskolás korú gyerekekkel. Tanulócsoportunkban integráltunk* különböző SNI kódokkal bíró gyermekeket is, és kiemelt tehetségek kibontakoztatásával is foglalkoztunk mindvégig, és azóta is. A Kék Erdő Tanulókör 2020 közepén bezárta kapuit.

Támogatjuk az olyan kezdeményezéseket, amelyek a korai fejlesztést és diagnosztikát tartják fontosnak, mindig azzal a kitétellel, hogy a gyermekhez való hozzáállásunk megmarad elfogadónak, támogatónak és a gyermeket saját magához képest mérjük és fejlesztjük. Feltéve, ha egyáltalán beszélhetünk-e fejlesztésről vagy pedig ez egy annyira erősen belső folyamat, hogy inkább fejlődés-támogatásnak kellene neveznünk.

A Kék Erdő Alapítvány elsődleges célja mindig is az érzékenyítés* volt, az edukáció*. Ezt töretlenül végezzük mind élő, mind online formában.

Az elmúlt évek – alapítvány előtti és alapítványi munkásságaink alatti – tapasztalatai ötvöződnek ebben a könyvben. Hozzácsatoltuk azokat a több száz vagy akár ezer éve is bevált módszereket, amelyeket elleshettünk akár ókori beszámolókból is. Vajon a jellem mennyit változott 2500 év alatt?

*

Minden közösség diverz*.

Ez ellen a történelemben többen szerettek volna már tenni, de végül mégis az életben maradás igénye győzött. Az emberség felül bírt kerekedni. Ezt a sokszínűséget megfigyelhetjük a személyiségeink különbözőségeiben, feltárhatjuk az idegrendszerünk másféleségében, az érzelemvilágunk sokféleségében, és így tovább. Különösen fontos, hogy fogadjuk ezt a diverzitást nagy szeretettel, ünnepeljük, mert enélkül nem tudnánk emberek, emberiek lenni.

Ebben a könyvben a Kék Erdő azt az ideális helyet szimbolizálja, ahol minden úgy működik, hogy az mindenkinek a legjobb. A tündérek azoknak az erőknek a jelképei, amelyek körbefonják a gyógyító lelket. Ilyen erő a feltétel nélküli szeretet vagy az elvárások nélküli elfogadás.

A nyitottságodra szükséged lesz, mert nem maszkolok, nem csomagolom be illatos papírba, amit le akarok írni neked. Így olvasd. Olvasd újra akár. Nem egy romantikus egyéjszakás kaland lesz neked ez a könyv, hanem egy társ, aki a gondolataidba férkőzi magát.

A könyv nyelvezete néhol fura. Én így beszélek, így gondolkodok. Nyersen vetettem papírra a gondolataimat, ha ismersz, akkor hallod a hangom, miközben olvasol. Vagy érzed a csendet, ahogy kivárom, amíg átgondolod, amit épp adni akarok neked egy kérdéssel.

Sokat vívódtunk azon, hogy vajon kérjünk-e fel valakit, aki átírja a könyvet magyarosabbra vagy irodalmibbra. De az átirat nem adta át ugyanazt a gondolatot, ugyanazt a hangsúlyt. Így maradt ilyen. Mert ez is jobb, mint csendben maradni, és elrejteni a gondolataimat, amelyek iszonyú erővel akarnak kitörni belőlem.

Lehet, hogy eldobod e könyvet, mert baromságnak tartod majd. Ezt is értem. Gondold át, ha így lesz, hogy vajon később újra visszatérsz-e olvasni majd. Talán még nem érkezett el a közös időnk.

Utazás ez. A saját fejlődésünk útja. Nem ugyanonnan indulunk, nem ugyanott tartunk. Én azt az utat tudom neked megmutatni, amelyet én bejártam.

Éld át ennek az útnak minden pillanatát! Szeretettel kívánom neked ezt. Jó utat!

Hornyák Mariann

Tündérek a Kék Erdőben

Egyszer volt, hol nem volt, volt egyszer egy sűrű erdő, az erdő szélén pedig egy picinyke falucska. A faluban lakott egy kisfiú, akinek a szülei meghaltak régen már. A kisfiú a nagymamájával élt. Nagyon kíváncsi természet volt ez a gyermek, mindig bajba került, mert beleütötte az orrát mindenbe. Bármi történt a faluban, neki tudnia kellett róla. Ez a kíváncsi kisfiú folyton izgett - mozgott, nehezen tudott figyelni a tanító nénire, sokkal jobban érdekelte, vajon hova repülnek a galambok az iskola fölött. Vajon merre kúszik a giliszta, és mivel tölti el az egész napot a vakond? Nem érdekelte az algebra. Nem akart énekelni és kottát olvasni. A világ dolgai izgatták. Minden, ami kint történt. Folyton kérdezgette a tanító nénit, hogy vajon a felhők hova mennek, amikor mi már nem látjuk őket? A pocsolyával mi történik, amíg mi alszunk? A pék mikor alszik?

Egyik nap a nagymamája nagyon megszidta a fiút rossz magaviselete miatt. Bánatában a kisfiú nekivágott az erdőnek. Mindig oda vonult el, amikor gondterhelt volt. Szégyellte, hogy ő nem tud olyan ügyes lenni, mint a többiek. Mindenki tudta pontosan, hogyan kell a padban ülni, mikor szabad beszélni. Ő bezzeg mindig elrontotta még ezt is. Nem bírta megjegyezni, hogy jelentkezni kell, és nem figyelt eléggé magára ahhoz, hogy észrevegye, már megint az ablak felé fordulva ül az órán. A tanító néni a falu összes gyerekét tanította egy teremben, így kevés ideje maradt arra, hogy mindenkivel külön foglalkozzon. Ezt a kíváncsi kisfiút sokkal nehezebb volt lefoglalni, mint az összes többi gyereket együttvéve.

Barangolásai alatt soha nem ment messzebb a harmadik erdősáncnál. Tudta, hogy a nagymamája nem tudna olyan messze érte jönni már. Ha pedig elmaradna, ő biztosan utána indulna.

Ment a kisfiú, sétálgatott. Letört néhány száraz ágat. Nehéz volt a szíve, nem tudta, hogyan tudna jobb gyerekké változni. Vágyott rá, hogy legyen egy barátja, de biztos volt benne, hogy addig, amíg ő a rossz gyerek az iskolában, soha nem lesz egy igazi barátja sem.

Ki akarna barátkozni egy olyan rossz gyerekkel, aki dudorászik órán, és állandóan felidegesít mindenkit a buta kérdéseivel. Pedig ő tényleg tudni akarta ezt a sok mindent.

Bóklászott tovább az erdő óriási fái között, majd megpihent az egyik patak partján. Leült egy faóriás törzsének támaszkodva. A fa kérge egy részen annyira sima volt, és pont úgy ívelt, hogy kényelmesen el tudott helyezkedni az árnyékban. A patakban kristálytiszta víz csörgedezett, csilingelve futott tovább a fák között. Miért nem lehet ezt a csilingelést hallgatni zeneórán? Miért nem lehet ezt megtanulni a hangszereken játszani? Van-e ennél mesésebb hang a világon?

A kisfiú hallgatta a zenét, amelyben a lombkoronák susogása szolgáltatta a kórust, a kispatak pedig a szólót. Mélázgatott a fiú a természet csodáján, érezte, ahogyan a nap sugarai simogatják az arcát. Egyre erősebbnek érezte a fényt, ahogyan az áthatolt a lombok alatt. Lehunyta a szemét, élvezte a lágy zenét. Ahogyan a nap melegítette az arcát, az álom kerülgetni kezdte. Lassan álomba merült, elszunnyadt a fa alatt a csörgedező patak partján.

Ő úgy érezte, csak egy pillanatra hunyta le a szemét, de bizony, mire felébredt, már teljesen besötétedett. Annyira megijedt, hogy vajon a nagymamája mit fog szólni, hogy hirtelen felpattant, és futásnak eredt. Szaladt a fák között, a bokrok megtépték a ruháját, a sötét erdőben nem látott semmit, mindenben megbotlott. Majd egy nagyobb gyökér földre kényszerítette. Elesett, és beleszédült az esésbe. Észre se vette, hogy a rossz irányba szaladt el. A földön fekve, szédelegve, egyre jobban aggódni kezdett. Küzdött a könnyeivel. Már nem ismerte fel az erdőt, már nem tudta, hogy hol van. A tenyere alatt érezte a nyirkos mohát, a csúszós faleveleket.

Eltévedt.

Pityeregni kezdett. Bántotta, hogy ő még ezt is elrontotta. Biztosan nagyon aggódik a mamája.

Ott sírdogált egy bokor alatt. Fázott, félt. Magányos volt. Mérges volt. Szomorú. Elhagyatott.

A dühe egyre erősödött. Cikáztak a gondolatai. Minden rossz élménye feltört a legmélyebb emlékeiből is. Már annyira mérges volt, csak azt érezte, hogy rombolni akar. Annyira dühös volt, hogy szétfeszítette az érzés. Fel akart robbanni, ordítani akart, ütni, törni, zúzni. Keservesen zokogni kezdett, ordított a feje felett elvonuló sötét felhőknek, ahogyan néha eltakarták a holdat.

Összeroskadt, tehetetlenségében már csak sírni tudott.