Nis - A Házimanó története

Bedő Éva

NIS – A házimanó története

Bedő Éva

VI. RÉSZ – Hazatalálás

Copyright © Bedő Éva. Minden jog fenntartva.

60. fejezet – A lélegző falak

A vályogház, amit Gábor megvásárolt és felújított Erdély egyik csendes, dombok közé bújt falujában, gyökeresen különbözött mindattól, amit Nis az elmúlt évtizedekben megismert. Miután a régi, roskatag épületet természetes anyagokkal – kenderbetonnal, fával, mésszel – újította fel, a ház most valami olyasmit sugárzott, amit Nis már oly régen nem érzett: élő, lélegző falakat, amik befogadták, nem pedig kizárták őt.

Amikor Gábor és fiatal családja – felesége, Erzsébet, és a kislányuk, a hétéves Anna – először léptek be az új otthonukba, Nis, aki a régi családi ládával együtt érkezett, azonnal megérezte a különbséget. A vályog, ami a falakat alkotta, meleg volt, természetes, tele apró repedésekkel és pórusokkal, amik lehetővé tették, hogy szabadon mozogjon, ahogy azt Hild hosszúházában is tehette egykor.

– Végre – suttogta magában Nis, ahogy először érintette meg a vályogfal felületét, érezve, ahogy a föld és a szalma keveréke valahogy visszaadja neki azt az erőt és nyugalmat, amit a beton és a linóleum évtizedeken át megvont tőle. – Végre otthon.

A ház nem volt nagy vagy fényűző – egyszerű, praktikus tér volt, egy nagy nappali-konyhával, ahol egy hagyományos cserépkályha adta a fő meleget, és két kisebb hálószobával. De minden egyes gerenda, minden egyes vályogtégla természetes anyagból készült, és Nis, ahogy végigjárta az új otthonát, olyan békét érzett, amit már oly régen nem tapasztalt.

A modern világ azonban, még itt, ezen a csendes, natúrgazdaság gyanánt működő birtokon is, jelen volt – nem fizikai formában, hanem valami sokkal alattomosabb, láthatatlanabb módon. A levegőben, amit Nis érzékei felfogtak, ott vibráltak azok a láthatatlan hullámok, amiket az emberek wifi-nek, mobilhálózatnak, műholdas jeleknek neveztek – egy állandó, halk zümmögés, ami enyhe, de tartós fejfájást okozott neki, valahányszor túl sokáig volt kitéve nekik.

Szerencséjére a vályogfalak vastagsága, ami eredetileg a hőszigetelés miatt volt fontos, valamiféle természetes árnyékolást is biztosított ezekkel a modern hullámokkal szemben, így a ház belsejében, különösen a cserépkályha közelében, Nis viszonylagos békét találhatott ezektől a zavaró jelenségektől.

Gábor, aki most már felnőtt férfiként, saját családdal, sosem felejtette el gyerekkori barátját, és az új otthon kialakításakor gondosan kijelölt egy állandó, békés helyet Nis számára a cserépkályha mögött – egy kis fülke, amit ő maga alakított ki, tudva, mennyire fontos lesz ez a hely az évek során.

– Ez a te helyed – mondta egy este, miután a család már lefeküdt, és csak ők ketten maradtak ébren a konyhában. – Remélem, ugyanolyan otthonosnak érzed majd, mint amilyen Nagyapa lakása volt neked, csak most sokkal jobb, igazi vályogfalakkal.

Nis, aki hálásan bólintott, körülnézett az új otthonában, és bár tudta, hogy az idő, ahogy mindig is tette, újabb kihívásokat és talán veszélyeket is hozhat majd, most, ebben a pillanatban, csak a mély, megnyugtató érzésre koncentrált, amit a lélegző falak, a földszagú levegő, és a hűséges barát jelenléte adott neki.

Aznap éjjel, amikor Nis először feküdt le pihenni az új rejtekhelyén, a cserépkályha meleg oldalánál, hosszú idő óta először álmodott is – nem úgy, ahogy az emberek szoktak, hanem egy mélyebb, ösztönösebb formában, amiben a régi otthonai, Hild hosszúháza, Lukas padlása, Adrienne konyhája, Thomas kéménye, mind egybeolvadtak ezzel az új, vályogból épült otthonnal, mintha minden korábbi élete végre elérte volna a célját, a lezárását, itt, ezen a csendes, erdélyi dombon.

Nem tudta még, hogy a legnagyobb próbatétele, ami valaha is elé került, még hátravan – egy próbatétel, ami nemcsak egyetlen ember életét, hanem talán az egész birtok jövőjét is veszélyezteti majd. De abban a pillanatban, békésen elszenderedve az új otthon melegében, Nis csak a jelenlegi boldogságra figyelt, tudva, hogy bármi is jön még, ezt a hazatalálást senki és semmi nem veheti el tőle.

61. fejezet – Erdély

Ahhoz, hogy megértsük azt a világot, amibe Gábor családja és Nis végül megérkezett, érdemes alaposabban szemügyre venni azt a földet, ami otthont adott nekik – egy vidéket, aminek története, sokszínűsége és tája egészen más karaktert kölcsönöz ennek az utolsó résznek, mint bármelyik korábbi helyszín.

Egy sokszínű táj