KJ Dell’Antonia

CSIRKÉK ÉS CSAJOK

A mű eredeti címe: The Chicken Sisters

Copyright © 2020 by KJ Dell’Antonia

All rights reserved including the right of reproduction

in whole or in part in any form.

This edition published by arrangement with G.P. Putnam’s Sons,

an imprint of Penguin Publishing Group, a division of Penguin

Random House LLC.

Fordította: Goitein Veronika

Magyar kiadás © Central Kiadói Csoport, 2021

A kiadó engedélye nélkül a műből részlet sem közölhető.

Ez egy kitalált történet. A nevek, szereplők,

helyszínek és események a szerző képzeletének szüleményei,

vagy a valóságtól eltérően kerültek megjelenítésre.

Bármilyen hasonlóság valós – élő vagy holt – személyekkel,

intézményekkel, eseményekkel vagy helyszínekkel

csak a véletlen műve.

ISBN 978-963-324-937-6 (papír)

ISBN 978-963-324-938-3 (epub)

Megjelent 2021-ben a Central Kiadói Csoport gondozásában

1037 Budapest, Montevideo u. 9.

Felelős kiadó: Szemere Gabriella

Szerkesztette: Tűrk Rita

Korrektúra: Kalocsai Judit

Borítóterv: Tabák Miklós

Tipográfia, e-book: Scriptor Kft.

×

Nagyszüleimnek,

akik elvittek Annie csirkefalatozójába.

Szüleimnek, akik egyszer

nagy bátran elvittek Mary csirkefalatozójába.

És Robnak, Samnek, Lilynek, Rorynak és Wyattnek,

akik mind tudják, milyen fontos a jó rántott csirke

és a közös falatozás.

×

A TFC sikersorozata, a Főzd le! gasztronómiai vetélkedő hamarosan új epizóddal jelentkezik! És ezúttal a versengés személyes lesz. Olyan rivális éttermeket keresünk, amelyek között szoros kapcsolat áll fenn, például a két ellenlábas séf egy házaspár, vagy jó barátok, akik konkurens taco büféket vezetnek. Ha te olyan étterem tulajdonosa, illetve dolgozója vagy, amelyet a rivalizáláson túl valami más, szoros kapcsolat is összefűz egy másik, közeli étteremmel, akkor várjuk a jelentkezésedet.

Csodás lehetőséget kínálunk, hogy a képernyőn megmutasd a világnak a főztödet, hírnevet szerezz, országos ismertségre tegyél szert, és egyszer s mindenkorra kiderítsd, melyikőtök készíti a jobb fogásokat. A Főzd le! zsűrije megszavazza majd, hogy melyik a hangulatosabb étterem, hol menőbb a menü, és persze melyik a vetélytárs-specialitások ízletesebb változata. Élőben közvetítünk a közösségi médián, a szerkesztett, vágott verziót pedig a televíziós műsorunkban mutatjuk be. A győztes százezer dollárt nyer, amit befektethet a vállalkozásába. A korábbi győzteseink közül sokan kaptak franchise-ajánlatokat, és jól jövedelmező lehetőségeket a márkájuk népszerűsítésére.

A részvétel feltétele, hogy mindkét étterem önként és örömmel vállalja a szereplést, és kész legyen öt napon át kamerák elé állni. A forgatás öt napja nem biztos, hogy egymást követő hétköznapokra esik. Ha felkeltettük az érdeklődésedet, írj nekünk, és legfeljebb 300 szóban ismertesd a helyzetet, mutasd be az érintett éttermeket, a rivalizálást és a kapcsolatot az éttermek között, valamint küldj néhány képet is. SÜRGŐSEN keressük a következő versenyzőinket, úgyhogy MIHAMARABB írj!

Sabrinasky@thefoodchannel.com

[PISZKOZAT]

Címzett: Sabrinasky@thefoodchannel.com

Feladó: Amanda.Pogociello@gmail.com

Tárgy: Nővérek és rántott csirke (jelentkezés a Főzd le! vetélkedőre)

1883-ban az ük-ük-üknagyanyám, Margaret (Mimi) és a húga, Frances (Frannie) jelentkeztek egy hirdetésre, amelyet Fred Harvey adott fel, és így szólt: „18 és 30 év közötti, jó megjelenésű, intelligens ifjú hölgyek jelentkezését várjuk, mégpedig egy különleges állásra: a Harvey-étteremlánchoz a vasútvonalak mentén.” A dolgozóknak munkásszálló és egyenruha is járt. Harvey odafigyelt a személyzetre, ugyanakkor elég szigorúan fogta őket, ezt pedig Mimi üknagyanyám megelégelte. Megismerkedett egy vasutassal, követte őt a kansasi Merinac városkába, és Frannie-t is magával vitte. A házuk közvetlenül az állomás mellett állt, így hát Mimi saját vendéglőt nyitott, ahol Frannie-vel rántott csirkét, sült krumplit és zsemlét árultak. Hamarosan jobban ment az üzletük, mint Harvey-é, ami persze nem tetszett Harvey-nak, de ez nem sokat számított, mert őt nemsokára összezúzta két egymásba csapódó vasúti kocsi. Frannie és Mimi viszont összekülönböztek, és Frannie saját vendéglőt nyitott a bánya mellett, miután férjhez ment. Így kezdődött a rivalizálás Mimi Csirkesütödéje és Frannie Csirkesütödéje között.

Mimi lányát szintén Miminek hívták, és ő lett a vendéglő következő tulajdonosa, akit a dédnagyanyám követett, majd a nagyanyám, és jelenleg az anyám a tulajdonos. Francesnek egy fia születt, Frank, ő örökölte a vendéglőjét, őt az ifjabb Frank követte, majd annak a fia, szintén Frank, én pedig az ő fiához, Frankhez mentem feleségül. Ő a negyedik Frank. Tudom, hogy erről mit gondolnak az emberek, de valójában csak annyira vagyunk rokonok, hogy kb. a DNS-ünk 0,0391 százaléka azonos, szóval az nem éppen rokonházasság.

×

[PISZKOZAT]

Címzett: Sabrinasky@thefoodchannel.com

Feladó: Amanda.Pogociello@gmail.com

Tárgy: Nővérek és rántott csirke (jelentkezés a Főzd le! vetélkedőre)

Mimi csirkesütödéjében serpenyőben, kevés olajban sül a csirke, és a vendégek imádják. Frannie csirkesütödéjében bő zsírban sütik, és a vendégek azt is imádják. Valószínűleg én vagyok az egyetlen a világon, aki mindkettőről tudja, hogyan készül, de nem szoktam készíteni. Utálom a csirkét. Azaz kedvelem a csirkéket, szóval nem eszem meg őket. Hatéves korom óta vegetáriánus vagyok. Fiatal koromban Mimi vendéglőjében segítettem az édesanyámnak, akire az ük-ük-üknagyanyámtól maradt rá a csirkesütöde. Most Frannie csirkesütödéjében segítek az anyósomnak, az ő vendéglőjét még a férjem ük-ük-üknagyanyja alapította. Mármint a néhai férjemé. Aki meghalt.

×

[PISZKOZAT]

Címzett: Sabrinasky@thefoodchannel.com

Feladó: Amanda.Pogociello@gmail.com

Tárgy: Nővérek és rántott csirke (jelentkezés a Főzd le! vetélkedőre)

Amanda Pogociello vagyok, Frannie csirkesütödéjében dolgozom hoszteszként, Kansasban, Merinac városkában, a külvárosban. A riválisunk Mimi csirkesütödéje, ami a főutcán áll. A vendéglőket két nővér alapította az 1800-as évek végén, az egyikbe főként vasutasok jártak, a másikba pedig bányászok. Az itteni családok már több mint száz éve vagy az egyik, vagy a másik étteremhez hűségesek, valahogy családi örökség ez is. Csak az újonnan érkezettek esznek hol itt, hol ott, bár az is igaz, hogy Miminél manapság kevesen ülnek asztalhoz, inkább elvitelre kérik.

A nővérek viszálya a halálukig tartott, és megmaradt a családban. Frannie vendéglőjéből senki nem léphet be Mimi vendéglőjébe, és vice versa. Mimiék azt mondják, Frannie csirkesütödéje fennhéjázó és ódivatú, mert van bárpult, széles az ételválaszték, nem csupán rántott csirkét kínálunk, sőt a 80-as években még quiche is kapható volt. Mimi vendéglőjében rántott csirke, zsemle, sült krumpli, jégsaláta és pite van. Mi itt, Frannie vendéglőjében ezt nevetségesnek tartjuk, úgy gondoljuk, hogy Mimi csirkesütödéjének arra lenne szüksége, hogy felnőjön, megkomolyodjon, de legfőképpen ráférne egy takarítás. Mimiék szerint Frannie-éknek meg jót tenne egy kis lazaság.

×

[PISZKOZAT]

Címzett: Sabrinasky@thefoodchannel.com

Feladó: Amanda.Pogociello@gmail.com

Tárgy: Nővérek és rántott csirke (jelentkezés a Főzd le! vetélkedőre)

Nagyon szeretnénk bekerülni a vetélkedőbe. Légyszi! Nagyon-nagyon szeretnénk!

×

[PISZKOZAT]

Címzett: Sabrinasky@thefoodchannel.com

Feladó: Amanda.Pogociello@gmail.com

Tárgy: Nővérek és rántott csirke (jelentkezés a Főzd le! vetélkedőre)

A Főzd le! legjobb epizódja lehetne Mimi csirkesütödéje Frannie csirkesütödéje ellen. Csak három mérföldre van egymástól a két vendéglő, mindkettőnek a rántott csirke a specialitása, és két nővér alapította őket, akik nem álltak szóba egymással. Most az egyik éttermet az anyám vezeti, a másikat meg az anyósom, akik szintén nem állnak szóba egymással.

×

[ELKÜLDVE]

Címzett: Sabrinasky@thefoodchannel.com

Feladó: Amanda.Pogociello@gmail.com

Tárgy: Nővérek és rántott csirke (jelentkezés a Főzd le! vetélkedőre)

A Főzd le! legjobb epizódja lehetne Mimi csirkesütödéje Frannie csirkesütödéje ellen. Csak három mérföldre van egymástól a két vendéglő, mindkettőnek a rántott csirke a specialitása, és két nővér alapította őket, akik nem álltak szóba egymással. Most az egyik éttermet az anyám vezeti, a másikat meg az anyósom. Mindketten nagyon szeretnének szerepelni a műsorban. Imádjuk a Főzd le! vetélkedőt, minden epizódot megnéztünk.

Én Frannie csirkesütödéjében dolgozom, de mindenkit ismerek Miminél is. A helyiek folyton vitáznak, hogy hol finomabb a csirke. Jó kis beszélgetést lehet kezdeményezni mifelénk, ha megkérdezzük valakitől, hogy melyiket szereti jobban. A két étterem nagyon különböző. Mimié egyszerű, és nem árulnak italt, Frannie-nél még bár is van. Sokan járnak Mimi vendéglőjébe a csodálatos piték miatt, de a válogatós vagy vegetáriánus vendégek jobban járnak Frannie-nél, mert ott más is van, nem csak csirke. Kapható például rántott mozzarella és sajttorta is.

Kansas Citytől nem messze vagyunk, könnyen megközelíthető mindkét étterem. Állítólag a város aranykorában sokan pusztán azért látogattak el ide, hogy megkóstolják a rántott csirkét. Nagyon szeretnénk bekerülni a vetélkedőbe, mindenki nagyon lelkes, és reméljük, hogy ránk esik a választás.

×

[VÁLASZ]

Címzett: Amanda.Pogociello@gmail.com

Feladó: Sabrinasky@thefoodchannel.com

Tárgy: Re – Nővérek és rántott csirke (jelentkezés a Főzd le! vetélkedőbe)

Kedves Amanda!

A nővérek és rántott csirkék története izgalmasnak hangzik. Épp az Oldalas vetélytársak epizód végét forgatjuk Kansas Cityben, és nagyon szívesen megismerkednénk veletek. Ha minden jól alakul, azonnal el is kezdenénk a forgatást. Szerda délután kettőkor megfelel?

Sabrina Skelly, producer, műsorvezető, Főzd le!

The Food Channel

AMANDA

Nem is olyan nehéz üzenetet tenni egy palackba, de mit tegyen az ember, ha az visszatér a tengeren túlról, és egy szellem lapul benne? Meg kell dörzsölni a palackot, nemde? Amanda addig varázsolt, fohászkodott és szervezkedett, amíg teljesült a kívánsága. Ha nem hitt volna benne, az egészen más lett volna. Mert akkor nem működött volna a dolog. De ő persze hitt. Teljes szívéből hitt abban, hogy a Főzd le! majd mindent megváltoztat.

Később arra gondolt, bárcsak kicsit másként fogalmazta volna meg a kívánságát.

Jó móka volt elküldeni az e-mailt. Úgy vélte, majd ábrándozik néhány hétig arról, hogy a Főzd le! után minden jóra fordul, aztán jöhet a csalódás, hogy nem érkezik válasz. Olyan volt, mint egy lottószelvény, csak nem kellett rá pénzt kiadnia, aminek úgyis szűkében volt.

Most a kocsijában ült a Walmart szupermarket előtt, és a telefonját böngészte. Ez nemrégiben vált a szokásává, mintha azt remélte volna, hogy hirtelen rábukkan valamire, ami felvidítja. De álmában sem gondolta volna, hogy ez valóban megtörténhet. Úgyhogy amikor megpillantotta azt a bizonyos üzenetet, szó szerint kirázta a hideg. Úgy döntött, mégsem megy vásárolni. Indított, kitolatott a parkolóból, ahová csak az imént állt be, és majdnem nekiment egy ócska Camrynak. A lába remegett a gázpedálon. Reszketett. Ez az! – gondolta. – Most minden megváltozik. Megváltozik, és jóra fordul.

Minden jóra fordul. Amanda ezt ismételgette magában, és a meggyőződése, hogy most tényleg valami jó következik végre, segített háttérbe szorítani az aggodalmát az anyjával kapcsolatban, Frannie vendéglőjével kapcsolatban, és persze azzal kapcsolatban, hogy miképp sülhet el egy Főzd le! vetélkedő egy olyan porfészekben, mint Merinac. A Walmarttól Nancy házáig kétmérföldnyi kukoricatábla és szójaültetvény mellett hajtott el a gondolataiba merülve, majd az anyósa háza előtt megállt, és miközben a hátsó ajtón bement, az asszony nevét kiabálta. Amikor meglátta Nancyt a konyhában, megtorpant. Az anyósa rémülten vette észre, hogy Amanda mennyire izgatott.

– Nincs semmi baj, ne aggódj, sőt! Jó hírem van. A Főzd le!, tudod, a gasztronómiai vetélkedő, ahol rivális éttermek állnak ki egymás ellen… itt akar filmezni! Mármint minket és Mimiéket! A Főzd le!. – Amanda várta, hogy Nancy mit szól ehhez. Az ajkát harapdálta, ökölbe szorította a kezét, és az arcán boldog, kicsit idétlen mosoly ragyogott. Igen! A Főzd le!. Itt, nálunk!

Nancy kissé zavartan és kétkedve mosolygott vissza. Nem tűnt túl lelkesnek. De miért? Amandának most lelkes támogatásra lett volna szüksége, nem kétségekre. Megragadta az anyósa kezét, és erősen megszorította.

– Idejönnek, filmet forgatnak rólunk, és nyerünk százezer dollárt. Mindenki megismeri az éttermünket, mindenki nálunk akar majd enni, és Frannie csirkesütödéje világhírű lesz! – Elengedte Nancy kezét, és önkéntelen, boldog táncra perdült, kapkodta a lábát, kalimpált a karjaival, riszálta a csípőjét. – De komolyan, hurrá, jönnek! Nagy szám lesz! – Szélesen mosolygott. – Óriási!

Régen pont ezt tervezték. Bővülni akartak, de akkoriban még nagyobbnak tűnt a város, és kisebbnek a világ, Frank papa pedig (Frannie ükunokája, Amanda férjének, ifjabb Franknek az apja) Merinac egyik legnevesebb vállalkozója volt, étterem-tulajdonos és ingatlanmágnás, tele nagyratörő tervekkel. Ha Banquet márkájú, gyorsfagyasztott rántott csirkét látott valakinek a hűtőjében, vagy Tippin-féle pitét az Albertson üzletláncnál, mindig morgott, és előadta az álmát, miszerint Frannie vendéglőjének fogásait az egész országnak, de legalábbis a nagyobb közép-nyugati áruházláncok vásárlóinak, meg kellene ismernie. A család együtt álmodozott vele. Akkoriban még a két Frank vezette az üzletet, Nancy volt a jobbkezük, Amanda pedig elsősorban anya volt, másodsorban főiskolás, és csak ezután következtek a kötelességei Frannie csirkesütödéjében, ahol néha mint hosztesz és felszolgáló helyettesített.

Hat évvel ezelőtt aztán egy végzetes autóbalesetben mindkét Frank meghalt, így Nancy és Amanda kénytelenek voltak átvenni az étterem vezetését, és mostanában már alig maradt a zsebükben egy kis haszon. Nap mint nap újabb számlák és adópapírok érkeztek, és Amanda attól tartott, hogy a jövő már nem tartogat semmi jót a számukra. Rettegett, hogy Frannie vendéglője tönkremegy, eltűnik, és még csak észre sem veszi senki, hogy ő és Nancy is eltűntek az étteremmel együtt.

De a Főzd le! mindent megváltoztathat.

Amanda fürkészőn pillantott az anyósára. Nancy merev tartású, apró termetű asszony volt, kissé ritkuló, sötétvörös hajára ráfért volna egy festés. Jaj, csak el ne kezdje, hogy mekkora kockázatot jelent ez az egész, és mi minden sülhet el rosszul. Bárcsak belátná, hogy szükségünk van a lehetőségre, neki is, és mindnyájunknak!

Nancy hirtelen odafutott a menyéhez, és megölelte.

– A Főzd le! idejön? Hozzánk? Frannie csirkesütödéjét filmezni? És ezt te intézted el?

Ez a kívánság is teljesült.

– Igen, úgy van! – Amanda viszonozta az anyósa ölelését, és néhány pillanatig együtt táncoltak fel-alá a konyhában. – Írtam nekik, és jönnek. Tetszett nekik, amit a rántott csirkés nővérekről írtam, mármint az egész történet.

– Benne leszünk a tévében – mondta Nancy, majd odahúzott egy széket, és letelepedett. – A tévében, mint Mae. Frannie csirkesütödéje a tévében…

Mae. A fenébe! De Amanda most olyan boldog volt, hogy még a nővére említése sem törte meg a jókedvét.

– Igen, benne leszünk a tévében, és élőben az interneten is. A közösségi médiában. – Amanda szerette a TFC közösségi oldalait, minden műsorukat követte, de a kedvence a Főzd le! volt. Nancy kérdőn nézett rá. – Az úgy van, hogy felvesznek egy részt, és az emberek megnézhetik a telefonjukon vagy a számítógépen, ha követik a műsort – magyarázta Amanda. – A tévében csak később vetítik, de élőben sok mindent leadnak már a forgatás alatt, hogy kedvet csináljanak a nézőknek. Mintha egy internetes sorozat meg egy tévésorozat keveréke lenne.

Nancy ezt a zavaros beszédet elengedte a füle mellett, mintha Amanda valami olyasmit magyarázott volna, hogy a Főzd le! vetélkedőt a pandák is nézhetik az állatkertben, és tovább lelkendezett.

– A tévében! Tudod, mekkora nagy dolog ez?

Amanda tudta, és felnevetett, mire Nancy felpattant a székről, ismét megölelte, aztán hátralépett, de nem engedte el a vállát.

– Meg kell nyernünk – jelentette ki. – És persze nyerni is fogunk, ez nem kérdés. – Nancy kicsit eltűnődött, és halkabban folytatta. – Ugyanis…

Amanda sejtette, mire gondol Nancy, és Mae említésével ellentétben ez kissé elkedvetlenítette. Mimi és Frannie vendéglője is rántott csirkét árult, ez igaz, és még a nevük is hasonlított. Mimi csirkesütödéje, Frannie csirkesütödéje. Két nővér, két étterem. De más hasonlóság nem volt, sőt igazából versengés sem. Frannie csirkesütödéje egész nap nyitva volt, és nagy választékot kínált. Mimiéknél csak csirkét, zsemlét, sült krumplit és salátát lehetett kapni ebédidőben, meg szombat reggelente fánkot, bár azt nem írták ki a menüre. És persze ott volt a híres pite is, már amikor Amanda anyja hajlandó volt sütni. Mimi vendéglője nem is igazán volt étterem, inkább valamiféle elvitelre árusító kifőzde, ahol a törzsvendégek megbocsátották az évek óta tartó káoszt.

Mimi nem szállhat versenybe Frannie-vel. És amúgy sem volt rá sok esély, hogy Amanda anyja versengeni akarjon.

Nancy komoly tekintettel fordult Amandához.

– Édesanyádat megkérdezted, hogy mit szól ehhez?

Amanda megrázta a fejét.

– Nem, mert nem gondoltam, hogy tényleg bekerülünk a vetélkedőbe.

Amanda csak az utóbbi néhány évben kezdett el újra beszélgetni az anyjával, és nem túl sűrűn. Hogy megkérdezze, mit szól egy őrült ábrándhoz, aminek esélye sincs, hogy megtörténjen? Ugyan már! Nancy ismét leült, és Amanda sóhajtva roskadt le vele szemben az asztalhoz.

– Igen, tudom… tudom. Anya talán nem is egyezne bele. De Mimi csirkesütödéjének is jót tenne, ha jobban menne az üzlet. És anyának semmi olyat nem kéne tennie, amit amúgy nem tesz. Csak annyi lenne a különbség, hogy most filmeznék.

Nancy, aki harmincöt éve ismerte Barbarát, az ujjaival dobolni kezdett az asztalon.

– Az nyilvánvaló, hogy nem ők fognak győzni, bár talán a nyeremény lehetősége miatt hajlandó lenne részt venni benne. Mimi vendéglőjére ráférne némi bevétel.

Ezzel Amanda is tisztában volt. Úgy nőtt fel, hogy Mimi csirkesütödéjének anyagi gondjai mindig jelen voltak az életében, és szinte a vérébe ivódott ez az aggodalom. A vendéglőnek pénzre volt szüksége, Barbarának pénzre volt szüksége, de hogy vajon a Főzd le! vetélkedőn való részvételhez elég lesz-e ez a tény, az kétséges. Barbara mindig másként gondolkodott, mint általában az emberek, és főleg másként gondolkodott, mint Nancy. Amanda tekintete végigpásztázott az anyósa konyháján, a tiszta munkalapokon, a csinos függönyön át beszűrődő napsugarakon, és néhány porszemen, ahogy táncoltak a fényben. Amióta először belépett ide, nagyon szerette ezt a konyhát, bár most kicsit túl egyszerűnek, túl tisztának tűnt. Egészen más volt, mint amit Amanda korábban megszokott, és kicsit szomorúan arra gondolt, hogy a saját konyhája sem hasonlít rá.

Nancy előrehajolt és csettintett.

– Amanda, ébresztő – mondta. – Attól még, hogy elbújsz az álomvilágodban, a valóságban nem változik semmi.

Amanda elmosolyodott. Az anyósa gyakran korholta így.

– Barbara biztos vállalni fogja – folytatta Nancy. – Miért ne élne a lehetőséggel?

Talán azért, mert a lánya kérné rá? Amanda a tenyerébe hajtotta a fejét, és csendben lógázta a lábát az asztal alatt.

– Tudom, hogy az édesanyád néha nehéz eset. – Nancy nagyon is tisztában volt vele, hogy Amandának bonyolult a viszonya az anyjával. – De ez most valami egészen új dolog, ő is biztosan belátja, hogy jó ötlet. A nénikéd pedig imádni fogja.

Ebben Nancynek egyértelműen igaza volt. Aida néni, aki valójában nem Amandának, hanem Barbarának volt a nagynénje, régen filmszínésznő volt, aztán amikor idős korára a karrierje leáldozott, Barbarához költözött. Biztosan imádná, ha megjelennének a kamerák.

– De ő nem is lesz ott. Hiszen nagyon ritkán megy be a vendéglőbe.

– Azért csak említsd meg neki. És beszélj arról is, hogy ha ismertté válik Mimi csirkesütödéje, mennyivel jobban megy majd az üzlet. – Nancy felállt. – Rajta, indulás! Menj, beszélj Barbarával! Ha segítene, hogy veled megyek, szívesen mennék, de tudod, hogy az cseppet sem használna.

Valóban nem. És akkor… most tényleg muszáj? Amanda arra gondolt, hogy majd este beszél az anyjával. Vagy másnap reggel. Vagy sohanapján… mi lenne, ha a Főzd le! stábja csak úgy, minden előzetes figyelmeztetés nélkül beállítana? Akkor Barbarának nem lenne más választása, mint részt venni.

Persze Barbarának mindig volt más választása. Sosem azt tette, amit mások. Amanda gyakran szerette volna, hogy az anyja olyan legyen, mint az anyósa.

Tétován felállt, a kezét a szék támláján nyugtatta.

– De mi lesz, ha anya nemet mond?

Nancy mosolygott. Megnyugtató mosolya az évek során sokszor segített Amandának, amióta feleségül ment Frankhez, és hátrahagyta a saját zűrös családját, hogy Nancy rendezett kis világában éljen.

– Ha nem kérdezed meg, nem fogod tudni, mit válaszol – mondta Nancy. – Úgyis igent mond. Ebben egyet fog érteni veled. – Megpaskolta Amanda karját. – Szerdán jönnek a filmesek? Mármint holnap?

– Igen, azt mondták. – Holnap. Addigra legalább túl lesz a beszélgetésen az anyjával. És ha itt lesz a Főzd le! stábja, majd ők bajlódnak Barbarával. Amanda felegyenesedett, és rámosolygott Nancyre. Kezdett visszatérni a lelkesedése. A pénz, az üzlet fellendülése, a nyilvánosság… mindnyájuknak jót fog tenni.

Kivéve persze, ha Barbara nem egyezik bele.

Nancynek igaza van, gondolta Amanda, ahogy kifelé indult az otthonos konyhából. Minél előbb kérdezi meg, annál hamarabb kap választ.

×

Alighogy elindult, Amanda elszántsága máris halványulni kezdett. Mikor is járt utoljára az anyjánál? Hónapokkal ezelőtt… még tavaly ősszel, a reggeli kávé után sétált el Barbarához Pickle-lel, a kutyájával. Télen a kutya elpusztult. Ő volt Amanda és Frank első „babája”, a fiatal házaspár néhány hónappal a fiuk, Gus születése előtt vitte haza. Pickle halála után Amanda még magányosabbnak érezte magát. Gus már az egyetemi tanulmányait tervezgette, a húga, Frankie pedig gyakran bezárkózott a szobájába. Ha Pickle itt lenne, gondolta Amanda, könnyebben szánná rá magát, hogy bekopogjon az anyjához, mert tudná, hogy amikor visszaül a kocsiba, a kutya együttérzően meghallgatja.

Elég szánalmas gondolat volt.

Úgyhogy Amanda nem is tűnődött rajta tovább, inkább gyorsan behajtott Mimi csirkesütödéjének a parkolójába. A kerekek csikorogtak a salakon, ahogy egy ismeretlen furgon mellé állt. Biztosan az új szakácsé. Amanda idegességébe némi kíváncsiság is vegyült. Az anyja kövér, nagy fejű, fekete-fehér foltos kutyája, Patches feltápászkodott a tornác mellett, egyet vakkantott, aztán odasétált Amandához, és megbökdöste a kezét. Amanda megvakargatta a kutya fejét.

Barbara azonnal megjelent az ajtóban, mintha Patches szólította volna. Magával hozta a Mimi jellegzetes illatát, a zsír és a fűszerek szagát, ami egykor Barbara hazatértét jelezte a munkából, később pedig Amanda a saját haján érezte munka után. Frannie vendéglőjében ételszag volt, amikor főztek, tisztítószerszag, amikor takarítottak, és általában tiszta asztalkendők és főtt zöldségek illata terjengett. Mimi vendéglőjében mindig Mimi-szag volt.

– Amanda! – Barbara kilépett az ajtó elé, és végigmérte a kisebbik lányát. Amanda rádöbbent, hogy előre ki kellett volna találnia, hogy mit mondjon. Miért volt nehéz még köszönnie is az anyjának? Közelebb lépett, egy pillanatra eszébe jutott, hogy megölelje, de Barbara a konyha felé hátrált.

– Andy! Andy, gyere ki, bemutatom Amandát!

Na jó, ez még előny is lehet. Barbara korábban sosem alkalmazott szakácsot, bár felszolgálót és mosogatót igen. Amanda a városi pletykákból úgy hallotta, hogy ezt a fickót az anyja valamiért megsajnálta, és mintegy jótékonykodásból alkalmazta. Jóképűnek mondták – Frannie vendéglőjében a pultos, Mary Laura úgy fogalmazott, hogy bizony nem zavarná el az ágyából –, de mostohán bánt vele a sors, ami nyilvánvaló is volt, máskülönben mit keresett volna épp itt?

Andy kicsit lehajolt, hogy ne üsse be a fejét, amikor kilépett a konyha hátsó ajtaján. Magas, nagydarab férfi volt, pólót viselt, kötényt, zárt orrú papucsot és rövidnadrágot, amiben látszott, hogy a lába izmos, és tele van tetoválásokkal – Mary Laura szóba sem állt olyan férfival, akinek nincs tetoválása. A karja csak könyöktől lefelé volt napbarnított, biztosan éveken át a szabadban dolgozott.

– Szóval te vagy Amanda? – Andy kinyújtotta nagy, meleg tenyerét, és megrázta Amanda kezét. Kicsit tovább fogta, mint ahogy illett volna, és kíváncsian méregette a nő arcát. – Aki nem léphet be Mimi csirkesütödéjébe?

– Igen, pontosan. Ő az, aki nem jöhet be. Amanda, bemutatom Andyt.

Amandának nem tetszett a hosszú kézszorítás, de ennek ellenére nem találta ellenszenvesnek a fickót, és azt is megértette, miért tetszett meg Mary Laurának. Nem sok férfi volt Merinacban, akit ne ismertek volna óvodás koruk óta. Amanda biztos volt benne, hogy Andy tudatában van a saját vonzerejének, és élete során sokszor bevetette már.

Vajon Barbara tudta, hogy rókát eresztett be a csirkeólba? Vagy ez nem is volt akkora baj? Elvégre tényleg alig volt egyedülálló, heteroszexuális, állással rendelkező férfi a városban. Amanda nem töprengett sokat a kérdésen. Barbara a szakácsról a lányára irányította a figyelmét, és Amanda örült, hogy nem kell tovább Andy melegbarna, fürkésző szemébe néznie.

– Nyilván nem azért jöttél, hogy megismerkedj Andyvel – jegyezte meg Barbara, és a konyha felé pillantott. A szúnyoghálós ajtó magától kinyílt, úgyhogy egy határozott mozdulattal becsukta. – És nem is azért, hogy velem csevegj. Mit akarsz?

Amanda elengedte a sértést a füle mellett, és belevágott a mondandójába.

– Azt akartam megkérdezni, hogy hajlandóak lennétek-e… anya, hajlandó lennél-e részt venni egy vetélkedőben Frannie csirkesütödéje ellen. Az a műsor neve, hogy Főzd le!, és ide akarnak jönni megnézni a vendéglőket és megkóstolni a csirkét, hogy kié a finomabb. Jó móka lenne, és mindenki jól járna. Nem igazán számít, ki nyer.

Andy a falnak támaszkodott, és szórakozott mosollyal hallgatta a két nőt, nyilván élvezte, hogy egy kis rögtönzött szünetet tarthat a munkában. Ám Amanda szavaira felkapta a fejét.

– Ez igen! Imádom a Főzd le! vetélkedőt. Tényleg ide akarnak jönni? Ezt hogy csináltad?

Amanda hirtelenjében azt sem tudta, mit feleljen. Nem akarta, hogy Andy segítsen neki, sőt leginkább azt szerette volna, ha a saját szerepét eltussolhatná, hogy Barbara úgy gondolja, az egész valami csoda folytán történt, és a Főzd le! csak úgy rájuk bukkant az interneten. Tétován kereste a szavakat, mert ahogy mindig, az épület most is hatással volt rá, csakhogy a vendéglő már nem az a kedves menedék volt, mint régen, amikor Amanda a nagy Mimi csirkesütödéje táblát festette, ami máig ott díszelgett a bejáratnál. Ahogy Barbara, úgy a vendéglő is neheztelt Amandára, amiért elhagyta, és ez már sosem fog megváltozni. De mégis maradt valami kötődés, ami miatt Amanda úgy érezte, hogy elárulta őket, ugyanakkor mégsem távolodott el igazán. A nővére, Mae is pontosan így gondolta. Még lelépni se tudsz rendesen – förmedt rá, és igaza volt. Amanda nem is sejtette, hogy végleg távozik, és valóban nem ment messzire.

Tehát ideje végiggondolni a helyzetet. Barbara felvett egy szakácsot, Andyt. Nem lehet, hogy ez azt jelenti, hogy készen áll némi változtatásra? Amanda folytatta a mondandóját.

– Természetesen nagy pénz a nyeremény. Százezer dollár. Az kapja, akinél jobbnak találja a csirkét a zsűri. – Persze nem csak a csirkén fog múlni, de ha úgy adja elő, mintha csak az számítana, akkor az anyja talán elhiszi, hogy Mimi csirkesütödéje is esélyes lehet a győzelemre. – Azt hiszem, sokan nézik a műsort.

Barbara tátott szájjal meredt a lányára, de az arca kifürkészhetetlen maradt. Aztán összeráncolta a homlokát.

– Szóval te azt szeretnéd, hogy benne legyünk ebben a Főzd le!-dologban?

Erre mit feleljen? Barbara sosem akart semmit, amit a lánya akart. De Nancynek talán igaza van. Talán ebben most mégis egyetértésre juthatnak.

– Arra gondoltam, hogy egy kis fellendülés mindenkinek jól jönne. Frannie vendéglőjének is. Így többen jönnének. Tudod… egyre kevesebb a vendég, egyre kevesebben látogatnak el a városba, és egy ilyen vetélkedő változtatna ezen. – Bárcsak tudna olvasni Barbara gondolataiban! Vajon mit akar hallani? Hebegett-habogott, de nem tudott csendben maradni. – Az egész városnak hasznára válna ez a lehetőség. Először csak pár órára jönne a stáb, hogy megismerkedjenek velünk. Nem nagy ügy, de tényleg. Viszont hozna egy kis forgalmat.

Barbara összefonta a karját.

– Amanda, az a baj veled, hogy sosem tudod, mit akarsz. Szerinted jó lenne, vagy nem lenne jó? – Andyhez fordult. – Szerintem nevetséges. Te mit gondolsz?

Amanda visszafojtotta a lélegzetét. Bár úgy tűnt, hogy Barbara kikéri a véleményüket, ő tudta, hogy az anyját valójában senki más véleménye nem érdekli. Remélhetőleg Andy egy vállrándítással elintézi a dolgot, és ráhagyja Barbarára a döntést. Megpróbált telepatikusan üzenni a szakácsnak: ne lelkendezz, ne mondj túl sokat.

Persze nem működött.

– Hogy mit gondolok? Imádom! Szerintem igenis nagy ügy. Remek! De komolyan. A Főzd le!? Itt? – Andy Barbarára nézett, aki még mindig karba tett kézzel állt, aztán Amandára pillantott, mintha arra számítana, hogy ő is ujjongani fog. – És teljes epizódot akarnak forgatni? Háromlépcsős vetélkedőt? Vagy csak megkóstolják a csirkét?

Hát ez a fickó semmit nem tud Barbaráról? Őt így nem lehet meggyőzni! Amanda kétségbeesetten próbált kitalálni valamit, hogy úgy tűnjön, mintha a Főzd le! még nem lenne kész tény, sőt bizonyítani kellene nekik, hogy érdemes idejönniük.

– Igazából csak meg akarnak nézni minket. És valószínűleg nem lesz belőle semmi. Mármint, ha itt körülnéznek…

Barbara elgondolkodva nézte Andyt, de most a lányára meredt, és kihúzta magát. Ez túl sok volt. A fenébe! Andy szóra nyitotta a száját. Ahhoz képest, hogy tele volt tetoválva, rengeteg pirszingje volt, és biztos drogozott is, meglepően kedélyesnek tűnt. Amanda gyilkos pillantást vetett rá, hogy tudassa vele, jobb lesz, ha hallgat.

A robbanás azonban elmaradt. Barbara nagyot sóhajtott, egyikükről a másikra nézett, mintha mérlegelné a szavaikat. Összevonta a szemöldökét, és feltette a kérdést, amit Amanda nagyon, de nagyon szeretett volna elkerülni.

– Mi erről Mae véleménye?

– Fogalmam sincs, anya. Nem kérdeztem. – Amandának nem állt szándékában megkérdezni a nővérét. Nem szorult a segítségére. Sőt azt szerette volna, ha Mae kimarad ebből az egészből, és arra számított, hogy ez így is lesz.

Barbara Andyhez fordult.

– Nem tudom, hogy mondtam-e már, de a másik lányom, Mae is egy hasonló műsort vezet, mint ez a Főzd le!. Mármint az is a tévében megy. Valóságshow. Ha jól emlékszem, az a címe, hogy Csak úgy ragyog!.

Andy szeme felcsillant.

– A Csak úgy ragyog! műsorvezetője? Mae Moore a lányod? Mae Moore, aki azt a rendrakós könyvet írta?

Barbara boldogan hallgatta, de Amanda csak fintorgott. Az ki van zárva, hogy ez a fickó, aki ki tudja, hogy került Kansasba, és biztosan valami lepukkant lakókocsiban lakik, ismerje Maet.

Andy elvigyorodott.

– Nem bánnám, ha az én fehérneműs fiókomban is rendet rakna az a csinos kis nő.

Úgy tűnt, különleges tehetsége van ahhoz, hogy mindig a legkínosabb dolgok csússzanak ki a száján. Barbara furán nézett rá, Amanda még jobban elhúzta a száját.

Andy azonnal visszakozott.

– Ez csak egy idézet volt! Az írója amúgy egy sportújságban vezet rovatot, de minden évben karácsonykor leközöl egy cikket arról, hogy mennyire rühelli a Williams-Sonoma konyhakatalógust. Mae is benne volt a cikkében… na mindegy. – Andy alaposan elvörösödött, és Amanda szíve önkéntelenül meglágyult egy kicsit. – Ezt akkor sem illett volna mondanom. Bocs. Nem akartam bunkó lenni.

Ezek szerint tud olvasni. És utálja a Williams-Sonoma katalógust. És felismeri, amikor seggfej módjára viselkedik. Amanda kezdte megérteni Mary Laura lelkesedését, de ez akkor is fura volt. Andynek tetszik Mae és a műsora? Úgy tűnik, nem látja, micsoda önző, felszínes nő. Azaz egészen biztos, hogy nem nézte végig a Csak úgy ragyog! egyetlen részét sem. Amanda viszont igen, és Mae egyszerűen rémes volt. Merev, mesterkélt és lekezelő. Még egy ok, amiért Merinac jobb hely nélküle.

Barbara ismét a lányához fordult.

– Szeretném tudni, mit szól ehhez a nővéred – mondta, majd még hozzátette: – Sőt igazából azt szeretném, ha itt lenne. Már ha elvállalom egyáltalán. Te úgyis Nancy mellett leszel. Mivel nekem nem segítesz, szükségem van Maere.

Hát igen, Amanda igazán tudhatta volna. Miért is nem gondolta át, hogy mire számíthat? Nem érte váratlanul Barbara neheztelése, amiért Nancyt választotta a saját anyja helyett. Ez lejárt lemez volt, már szinte nem is fájt. De a többi… hát persze hogy Barbara ki akarja használni a lehetőséget, hogy hazacsalogassa Maet.

Mae viszont nem fog eljönni. Kizárt dolog. Hat éve nem járt Merinacban, és ott van neki a Csak úgy ragyog!, akármilyen pocsék műsor is. Mae nyilván nem akarná, hogy a tökéletes életét besározza egy lepusztult csirkesütöde valahol Kansasban, Barbara házáról pedig jobb nem is beszélni. Mindez bizonyíték lett volna arra, hogy Mae nem az, akinek mondja magát. Hát jó, akkor kérdezd csak meg a nővéremet. Ő meg majd nemet mond…

– Anya. Mae nagyon elfoglalt. Nem hinném, hogy lenne ideje ilyesmire, főleg ilyen hirtelen. Pont a Csak úgy ragyog! következő évadát forgatják. – Amanda ezt az Instagramról tudta. Meg a Facebookról, meg a Twitterről. Mert Mae mindent közhírré tett, mindenkinek ismernie kellett az egész életét, a jóképű férjét, a gyönyörű lakását és az imádni való, tökéletes gyerekeit. Ez rendben is volt, mert Mae így biztosan marad, ahol van, és Amanda nem is akart közelebb kerülni hozzá. Barbara azt mondta, hogy már ha elvállalom egyáltalán. Tehát nem igazán ellenkezett, bár Amanda nem értette, miért egyezne bele. – Majd Andy segít neked. Meg a többi alkalmazottad. Tudom, hogy segíteni fognak.

Andy csak úgy ragyogott, de megpróbált olyan nyugodtan beszélni, mint Amanda.

– Szerintem lelkes a stáb – fordult Barbarához. – És biztos csalódottak lennének, ha nemet mondanánk… ha nemet mondanál a lehetőségre. – Felnevetett. – Én egész biztosan csalódott lennék. Imádom a Főzd le!-t.

Barbara keresztbe fonta a karját, és slampos ruhája fölött az otthonka, amit mindig viselt, megfeszült.

– Akkor is megkérdezem tőle – jelentette ki. – Ez fontos ügy, nem igaz? Ha megnyerjük, ha a mi csirkénk a jobb, akkor százezer dollárt kapunk, ugye?

Na igen, csakhogy Mimi csirkesütödéje nem fog nyerni. Amanda látta Andy arcán, hogy ezt ő is tudja.

– Sokkal több vendég jön majd mindkét étterembe – felelte. – És már az is nagy előny.

– Megkérdezem a nővéredet. – Barbara megfordult, hogy bemenjen, és a szúnyoghálós ajtó megint magától kinyílt.

– Anya, várj! – állította meg Amanda. – Ha Mae nem jön el, akkor is vállalod, ugye?

Barbara megállt, a keze már a kilincsen nyugodott.

– Nem tudom. Könnyebb lenne, ha Mae itt lenne. Jólesne, ha lenne egy családtag, aki támogat. – Újabb szurkálódás. De Amanda ezt sem bánta, csak egyezzen bele az anyja.

Andy odalépett Barbarához.

– Meg tudjuk csinálni – biztatta. – Amandának igaza van, megnőne a vendégkörünk. Könnyebb lenne kifizetned a béremet – vigyorgott.

A szúnyoghálós ajtó megint kinyílt, és a szakács megvizsgálta a reteszt.

– Fogalmam sincs, miért nyílik ki állandóan – tűnődött. – Megnéztem, amikor az ajtót megjavíttattuk, és ezzel semmi gond nem volt. Tartania kellene.

Amanda és az anyja összenéztek. Ezek szerint legalább egy dolog biztosan volt Mimi csirkesütödéjével kapcsolatban, amit Barbara még nem mondott el Andynek. Mégpedig az, hogy magának az épületnek saját véleménye volt, és ezt közölte is. A gyerekek a városban azt híresztelték, hogy Barbara házában szellem jár, főként halloween idején, és a Viktória korabeli eresszel meg a mézeskalács házikóhoz illő tetővel Barbara otthona úgy is nézett ki, mint egy igazi kísértetház. De a Moore család úgy gondolta, hogy az a bizonyos szellem, jó eséllyel maga Mimi szelleme, valójában Mimi csirkesütödéjében járkál. Nem sokat beszéltek róla, még maguk közt sem, és elég valószínűtlen volt, hogy Barbara beszámoljon róla Andynek.

– Gondolom, a szél nyitogatja – vonta meg a vállát a férfi.

Amanda megpróbálta kihasználni a családi egyetértésnek ezt a ritka pillanatát, és bármilyen furcsa, de ebbe Mimi vendéglőjét is szerette volna bevonni.

– Mimi csirkesütödéje önállóan is megállja a helyét, anya. Nincs szükséged Mae segítségére. Csak csinálj mindent továbbra is úgy, ahogy eddig.

Barbara türelmetlenül felhorkantott.

– Egyértelmű, hogy egyikőtök segítségére sem szorulok rá – förmedt rá Amandára. – Nagy bajban lennék, ha rátok lennék utalva. Ha Mae hazajön, és bevállalja ezt a Főzd le! vetélkedőt, akkor rendben. Ha nem, akkor nem vállalom. És igazad van. Úgy kell csinálni mindent továbbra is, ahogy eddig.

Azzal bement a házba, de a válla fölött még kiszólt.

– Este felhívom a nővéredet. – Becsapta az ajtót maga mögött, Amanda pedig kint maradt a teraszon Andyvel, aki mindennek ellenére nagyon vidámnak tűnt.

– A fenébe – mormogta Amanda.

– Majd megnyugszik – felelte Andy. – Szerinted eljön a nővéred?

Amanda megrázta a fejét.

– Utálja ezt a várost.

Mae régóta gyűlölte Merinacot. Tizennégy évesen kieszelt egy tervet, hogy hogyan menekül majd el innen, és alig hitt a fülének, amikor a húga kijelentette, hogy ő bizony marad. – Itt senki nem viszi semmire – hördült fel Mae. – Muszáj elmenekülni, különben megöl az unalom vagy a középszerűség. Amikor Amanda a főiskola első féléve után félve bevallotta, hogy terhes, Mae döbbenten meredt rá, aztán kirohant a szobából, és egy telefonkönyvvel tért vissza. – Elintézzük – jelentette ki kegyetlen határozottsággal. Amanda elképedve tépte ki a könyvet a kezéből. Mae soha nem hitte el, hogy Amanda tényleg azt akarta, hogy Gus megszülessen, és hogy tényleg olyan életet akart, amilyet élt. Még akkor sem hitte el, amikor már Frankie is megszületett, és azután sem, hogy Frank meghalt. Amanda egyszerre szerette és gyűlölte a nővérét emiatt.

– Rá se ránts – legyintett Andy, és az egyik asztalkára támaszkodott. – Úgyis bevállalja. Persze az jó lenne, ha Mae is eljönne. Nem ismerem, de az biztos, hogy szeret szerepelni és takarítani. És hát… nem tudom, hogy tudsz-e róla, de az édesanyád háza…

Amanda kényszeredetten felnevetett.

– Hogyne tudnám. Mae is tudja. Mindig is ilyen volt.

Patches visszaszaladt hozzá, és megint megbökte a kezét egy kis vakargatásért. Amanda megsimogatta a kutya puha fejét. Hiányzott neki Pickle. Andy is odalépett, letérdelt, és megvakargatta Patches állát. A kutya most már ügyet sem vetett Amandára, hanem lefeküdt a földre, a hátára hengeredett, és kövér hasát mutatta, hogy a szakács megsimogassa. Áruló.

De Andy elbűvölő személyisége még hasznos lehet.

– Szerinted az anyám akkor is vállalja a szereplést, ha Mae mégsem jön?

Amandának ezt illett volna tudnia, elvégre Barbara az anyja volt… de nem ismerte ilyen jól. Mindegy. Kit érdekel, hogy ez a fickó mit gondol róla? Valószínűleg úgysem marad itt sokáig.

Andy felpillantott Amandára.

– Szerintem igen – felelte. – Túl jó lehetőség ahhoz, hogy kihagyja. De azért ugye megkérdezed a nővéredet?

Hát hogyne kérdezné meg. Andynek fogalma sem volt, hogy ez mennyire fontos. Elég, ha Mae rábólint az ötletre, sőt még jobb, ha helyesel, megígéri, hogy jön, aztán az utolsó pillanatban lemondja. Andy viszont túlságosan nagy várakozással tekintett Mae esetleges érkezésére.

– Hidd el, nem örülnél, ha jönne – hűtötte le Amanda. És komolyan is gondolta. Rémes lenne. – A nővérem… akárhová megy, azonnal parancsnoknak képzeli magát. – És persze azt gondolná, hogy a Főzd le! egy baromság, de azért átvenné az irányítást. Mindig ezt csinálja. És mindig úgy, hogy mindenki más még hülyének is érezze magát, ha zavarja a rámenőssége.

– Szerintem kibírnám. Megpróbálod, ugye? Én meg meggyőzöm az édesanyádat, hogy mindenképp vállalja el a szereplést. – Andy elvigyorodott, és a mosolya kifejezetten cinkos összeesküvésre csábította Amandát. Úgyhogy visszamosolygott. Miért is ne?

Barbara ismét megjelent az ajtóban.

– Vár a munka – szólt a férfinak.

Andy vidáman felállt, mintha elengedte volna a füle mellett a korholást.

– Hát persze. De azért megéri jóban lenni a konkurenciával, nem? – válaszolta, majd visszafordult. – Majd felhívlak, Amanda. Nem baj, ha elkérem a számodat az édesanyádtól?

Amanda beleegyezően bólintott. Valóban praktikus lenne néha beszélni Andyvel, és könnyebb is lenne vele egyeztetni, mint Barbarával.

Ha pedig Andy tényleg ennyire lelkes a Főzd le! miatt, akkor még szórakoztató is lenne. Annak ellenére is, hogy szimpatikusnak tartja Maet. Majd rájön az igazságra, vagy talán mégsem, hiszen Mae el sem fog jönni.

Amanda elővette a telefonját, és a kocsijához sétálva üzenetet pötyögött. Muszáj, hogy Mae megtegye ezt a szívességet. Egyszerűen muszáj.

És akkor kezdődhet a játék.

MAE

Mae Moore a legkatonásabb bakancsát vette fel.

Május volt, és talán a gyönyörű tavaszi időben jobb lett volna valami drága, pántos kis szandált viselnie a tárgyalásra a Glorious Home Television irodaházában. De hiába a szép tavasz, a május sosem bizonyult szerencsés hónapnak. Mae fontos tárgyalásra számított, és Lolly furcsa üzenete alapján talán kellemetlen beszélgetésekre is. Így aztán két lábbal a földön akart járni, katonai bakancsban, mellőzve a libbenős és sebezhető nőiességet.

Brooklyni otthonában sokáig tűnődött a gardrób előtt, mire döntött, és a bakancsa most harciasan kopogott az előtér márványpadlóján, ahogy sietve felmutatta a belépőkártyáját Marcosnak és Jimnek, a biztonsági őröknek. Marcos egy gombnyomással beengedte, és széles mozdulattal intett neki, mint mindig. Ugyanez a két biztonsági őr volt itt, amikor Mae először lépett az épületbe próbafelvételre, és csak most döbbent rá, hogy akkor is ezt a bakancsot viselte. Nagyon remélte, hogy ma nem utoljára fogják látni, ahogy kisétál az ajtón.

Ezt a baljós előérzetet azonnal elhessegette. Minden remekül alakult. Lollyval az első forgatás óta nagyszerűen kijöttek egymással, és Mae tudta, hogy Lolly örül a társaságának a képernyőn. Úgyhogy most biztosan megkapja a műsor másik házigazdájának a szerepét. A liftben a biztonsági kameráról tudomást sem véve Wonder Woman-pózba vágta magát, hogy erősítse az önbizalmát. Minden rendben lesz. Sőt minden szuper lesz! Azt fogják mondani, hogy ő a legjobb jelentkező az öt epizód alapján, amelyben eddig szerepelhetett. Lolly egyedülálló volt és gyermektelen, és nagy szüksége volt arra, amit Mae adni tudott az életmódváltásról szóló műsorban. Mae családos nőként rokonszenvet ébresztett a nézőkben, hiszen azonosulni tudtak azzal, ahogy a munkát és a családot egyensúlyban tartotta, és ehhez természetesen rendezett, ragyogó otthon kellett. Lolly telerakta mások gardróbját, Mae pedig kitakarította. És jól tudta, hogy a fogyasztói társadalom őrült tobzódásában hatalmas az igény a letisztulásra, a lomtalanításra.

Jó lesz ez a tárgyalás. Megkapja a szerződést az évad hátralévő részére. Megbeszélik a továbbiakat, azaz a Csak úgy ragyog! következő epizódjait, és talán a távolabbi jövőben egy saját műsort, csak neki. Gondolatban sorra vette, hogy miért: az Instagramon, a Twitteren és a Facebookon félmillió követője volt. Megjelent a könyve is, a Kevés is elég, ami híven tükrözte az életfilozófiáját, sőt már a második könyvre is megvolt a szerződése. A havonta küldött hírlevelére több mint húszezren iratkoztak fel. Kész volt rá, hogy feljebb lépjen.

De sem a Wonder Woman-póz, sem a sikerek gondolata nem tudta egészen elűzni azt a furcsa, kellemetlen érzést, ami a hatalmába kerítette, valahányszor kilépett a liftből a GHTV irodájánál. A Csak úgy ragyog! helyszíne minden héten egy-egy hétköznapi család otthona volt, és ezzel nem is volt semmi gond. De az irodában úgy érezte magát, mintha csak most érkezett volna Kansasból, annyira feszélyezte a falakon a csatorna legnépszerűbb műsorából, a Lenyűgöző házakból vett képek sokasága, és a nők a méregdrága ruháikkal és cipőikkel, amelyeknek Mae azonnal tudta a márkáját és az árát is. Ostobaságnak gondolta ugyan ezt a fajta sznobságot, de mégiscsak kívülállónak érezte magát tőle.

Lolly már várta a liftnél. Megragadta Mae karját, szokás szerint megölelte, és a fülébe súgta:

– Készülj fel! Minden rendben lesz. Minden jó, ha a vége jó. Mosolyogj!

Ez aztán cseppet sem volt megnyugtató. Mae egy szót sem szólt, Lolly pedig besietett vele egy tágas tárgyalóterembe, amelynek a hatalmas ablakai a Central Parkra néztek, és a másik oldalon a folyosó felé szintén csupa ablak volt a fal, hogy aki elsétál odakint, az láthassa, mi zajlik éppen a tévécsatorna legfontosabb színterén. Itt van Christine, a producer, ugyanolyan a cipője, mint Lollynak. Mosoly, puszi. Itt van Christine főnöke, Meghan, magas sarkú, komoly topánkában, ami nem azt jelenti, hogy taxival jár mindenhová, hanem hogy talán ki sem lép soha az épületből. Mosoly, puszi. Itt van az új közösségimédia-menedzser és Meghan asszisztense, valamint Christine producerasszisztense is, mindenki magabiztos, és mindenki áttetsző szájfényt visel, meg egy leheletnyi pirosítót. Mosoly, puszi.

Mae leült, és próbált megnyugodni, mert aggasztották Lolly szavai. Ebben a pillanatban hangosan hápogni kezdett a telefonja. A fenébe, hát nem halkította le? Mae gondolatban bokán rúgta magát, és nekiállt a széke mellé letett táskájában kotorászni. Miközben kikapcsolta a hangot, átfutotta a húgától érkezett üzenetet:

A Főzd le! vetélkedő ide akar jönni forgatni. Anyának szüksége van rá, mert alig van bevétele, viszont nélküled nem hajlandó belevágni. Fel fog hívni, mondd meg neki, hogy eljössz, aztán majd kitalálsz valamit, hogy mégse kelljen, ha nem akarsz. Anyának ez nagy lehetőség lenne. Csak annyit kérek, hogy segíts rávenni, hogy beleegyezzen.

Mi a fene? Mae jól tudta, mennyire fontos, hogy minden figyelmét a tárgyalópartnereinek szentelje, de ez az üzenet nem hagyta nyugodni. A Főzd le!? A gasztronómiai vetélkedő? Mae rögtön tudta, hogy mindenki imádná a Mimi és Frannie csirkesütödéje közti rivalizálást. És azt is rögtön tudta, amit ezek szerint Amanda egyáltalán nem gondolt át, hogy egy ilyen valóságshow kikészítené az anyjukat, és rivaldafénybe rángatná Merinac összes csúf kis titkát, a házukat, a gyerekkorukat, mindent. Tudta, hogyan működik az ilyesmi. Amandának viszont halvány fogalma sem volt róla, különben nem hitte volna, hogy ez jó ötlet. De Mae ismerte a húgát. Ugyan már, Amanda! Ne avatkozz olyasmibe, amihez nem értesz, jó?!

Christine vizet töltött Meghannek. Az új producerasszisztens és Lolly cipőkről fecsegtek. Mae máskor bánta volna, hogy leült, amikor ezek szerint illett volna még bájcsevegni, de jelen pillanatban inkább villámgyorsan válaszolt a húgának.

Dehogy lenne jó ötlet, sőt! Beengedni a kamerákat anya házába? Baromság! Ki van zárva! A pénzügyeket majd megoldom.

Nem mintha Barbara hagyná, hogy pénzt küldjön neki. És nem mintha Maenek sok felesleges pénze lett volna. Látta, hogy Amanda már írja a választ, de miután lehalkította, eltette a telefont. Most nem vonhatja el a figyelmét sem a Főzd le! esetleges érkezése a szülővárosába, sem az anyja ügyei.

Mialatt ő írt, a többiek is leültek, és Christine szúrósan nézett rá. Mae gyorsan az asztalra tette a kezét, mire Christine alig láthatóan megvonta a vállát, és elfordította a tekintetét. Mae rettentő kínosan érezte magát. Tapasztalatlan újonc, akit üzenetíráson kapott a felettese egy életbe vágóan fontos megbeszélésen. Kihúzta magát, Christine viszont már nem nézett rá, hanem egyszerre szólított meg mindenkit.

– Mint tudjátok, a Csak úgy ragyog! nagyon sikeres. A közönség imádja a műsort, és volt néhány kedvező visszajelzés az öt epizóddal kapcsolatban is, amelyben Mae szerepelt. Lolly, az Instagramon minden nő olyan akar lenni, mint te, vagy legalábbis szeretnék, hogy meglátogasd őket, és rendbe tedd az otthonukat. Mae, sokan örülnének, ha kitakarítanád a hűtőjüket.

Mae mosolya megmerevedett. Egyetlen epizódban egyetlen hűtőszekrényt takarított ki, és azt is megbánta. Napokig szidta magát utána. Neki nem ez volt a dolga! Ő nyugalmat és egyensúlyt varázsolt mások otthonába, nem pedig törlőkendőkkel hadonászott a hűtőben. És mégis ez maradt meg mindenkiben.

– Beszéltünk a szponzorokkal – folytatta Christine –, és többnyire pozitív visszajelzéseket kaptunk. Lolly, veled nagyon elégedettek, sőt lenne rá érdeklődés, hogy bizonyos termékeket is reklámozz, például a Flowergram virágüzletek és a Storage Store tárolási megoldásokra szakosodott üzleteinek árucikkeit.

Lolly szeme felcsillant.

– Imádom a Flowergramet – csicseregte. – Bárcsak minden ügyfelünknek kéthetente kiszállíttathatnék tőlük egy friss csokrot! Mondjuk, egy Csak úgy ragyog!-csokrot, valami olyat, ami nagyon sokáig nem hervad el.

– Ez remek ötlet! – lelkendezett Meghan asszisztense. – Összeválogathatnád a virágokat. Ez lenne a Lollygram-csokor.

Lolly felkacagott.

– Csodálatos!

Christine elégedettnek tűnt, Meghan bólintott, mire az asszisztens pötyögni kezdett a telefonján. Mae szeme elkerekedett a fordulaton: ez a Lollygram nem is a Csak úgy ragyog! reklámja lenne, hanem Lolly sajátja… de Lolly mindig is mázlista volt. Mae észrevette, hogy az asszisztens odavan érte. Mindenki odavolt érte. A Flowergram máris készülhet az új reklámarcra. Vajon neki miért nem sikerül soha semmi ilyen egyszerűen?

Christine most hozzá fordult.

– Mae, a Flowergram jelezte, hogy van egy kis gond az Instagram-oldalad egyik posztjával.

Mae rádöbbent, hogy hintázik a székén. Mindig ezt tette, ha ideges volt. Gyorsan abbahagyta, mire a szék hátsó két lába a padlón csattant. Christine felvonta a szemöldökét, de folytatta.

– Úgy tudom, kitettél egy képet egy vázákkal teli vitrinről, azzal a felirattal, hogy ideje megszabadulni a felesleges lomoktól. A Flowergramnál úgy gondolják, hogy ezzel becsmérelted a termékeiket.

Mae felnevetett, de mindenki más hallgatott.

– De hát a régi vázák tényleg tipikus lomok! Senkinek nincs szüksége egy csomó virágvázára. Talán egyre. Legfeljebb kettőre. De nem azokra, amelyekben a virágüzlet kiszállítja a csokrokat! – Lollyhoz fordult. – Ugye szerinted is inkább egy-két igazán szép darabra van csak szükség?

Lolly helyett Christine felelt.

– Lolly ezt nem írná ki az Instagramra, még ha így is gondolja. És azt sem hangoztatná, amit te többször elmondtál. Hogy a rendezett otthon kulcsa nem a sok aranyos tárolódoboz. Márpedig a Storage Store aranyos tárolódobozokat forgalmaz. És nem örültek a megjegyzésednek.

Lolly az asztal alatt bokán rúgta Maet, és szélesen mosolygott.

– Én imádom az aranyos tárolódobozokat – mondta. – És tudom, hogy Mae is szereti őket. Ugye, Mae?

Erre a témára próbálta felkészíteni Lolly? Nem lesz gond.

– Imádom a Storage Store termékeit – jelentette ki. Hogyne imádná. Ha tehetné, be is költözne a Storage Store-ba. Csak épp nem gondolta, hogy a rendrakáshoz elsődleges lenne egy csomó tárolódobozt beszerezni. – Ha mondok valamit, ami az ellenkezőjére utalna, azt nyugodtan vágjátok ki az adásból – javasolta. Vagy talán azt hitték, hogy megsértődne rajta? – A hasznos tárolóknál nincs jobb. Például az evőeszköztartókért kifejezetten rajongok.

– És a polcfelosztókért? – kérdezte Lolly.

– Hát persze. Meg azokat a bigyókat is imádom, amikkel a rengeteg összevissza lógó vezetéket az íróasztal széléhez lehet rögzíteni.

– Meg az ételesdobozokat, amiket tényleg egymásba lehet tenni.

– Úgy bizony.

– És a fogkefetartókat.

– Nem, azokat utálom. Nagyon undorítóak, kész baciluscsapda.

Christine leintette őket.

– A Storage Store ezt nem találná viccesnek – közölte. – És ha ők nem találják viccesnek, akkor én sem. Mae, komoly gondot okoz, ahogyan a szponzorok termékeihez viszonyulsz. Nem csak a tárolódobozokra gondolok. Ha benyitsz egy kamrába, máris szidod a Nabisco kekszeket. Ha benézel egy gardróbba, a H&M divatárut kritizálod. Nem mindent orvosol ám, ha megvágjuk a szövegeidet. Mert állandóan ezt csinálod.

Christine szavaitól Mae szó szerint kezdett lefagyni. Mintha hideg futkározott volna a hátán. Önkéntelenül a szájához emelte a kezét, és rágcsálni kezdte a körme mellett a beszakadt bőrt. Egy pillanattal később zavartan az ölébe ejtette a kezét, és úgy döntött, kiáll magáért. A rendetlenség az rendetlenség. A Nabisco üres kalória, és egészségtelen. Az olcsó divatáru pedig senkinek sem jó. Azoknak sem, akik gyártják, és hosszú távon azoknak sem, akik halomszámra vásárolják. Christine azonban még nem fejezte be a mondandóját.

– Attól tartok, Mae, hogy nem egészen vagy tisztában azzal, kik vagyunk, és mit képviselünk itt. Nem a kansasi szomszédainknak készítünk videókat. Országos nézettségű műsorokat gyártunk, reklámokból és szponzorszerződésekből finanszírozzuk a kiadásainkat, úgyhogy fontos, hogy a szponzoraink vásárlóinak megnyerjük a tetszését.

Ahogy Christine megemlítette Kansast, Mae határozottan a földhöz szorította a bakancsa talpát.

– Értem – mondta, és a producer szemébe nézett. Vajon szándékosan hozta fel Kansast? Egy félig-meddig ártatlan megjegyzés volt, vagy személyes sértés? – Ezt így nem gondoltam végig. Ahhoz értek, hogy… – Mae megpróbált a lehető legprecízebben fogalmazni. – Ahhoz értek, hogy olyan nézőknek segítsek, akiknek túl sok tárgy halmozódott fel az otthonában. És ehhez természetesen nem kell kritizálnom a szponzorokat. A továbbiakban vigyázni fogok erre. Nem probléma… azaz igenis probléma, de…

Meghan közbeszólt.

– Igen, elég komoly probléma.

Na végre valaki felismerte! És pont a főnökasszony. Csodálatos. Mae örült, hogy valaki a pártját fogja, úgyhogy sietve folytatta.

– Valóban komoly probléma, hogy az embereknek eleve túl sok holmijuk van, de a ruhák és egyebek olyan olcsók, hogy nehéz ellenállni…

Lolly jó nagyot rúgott Mae lábába az asztal alatt. Mae Meghanre pillantott, és rádöbbent, hogy hibázott. Mert Meghan nem ebben látott problémát. Mae ismét megborzongott. Rosszul értelmezte a főnök reakcióját, és ebből most már nem tudott kikeveredni.

Meghan arca elkomorodott.

– A túlvásárlás számos családnak jelent problémát, de számunkra a legnagyobb probléma az, ha a szponzoraink elégedetlenek. Sok néző érzi úgy, hogy kioktatod őket. Jó a nézettséged, de nagyon lekezelően állsz hozzá mindahhoz, amiért a nézőknek egyáltalán szüksége van ránk.

– Sajnálom. Tudok változtatni rajta. – Mae előrehajolt. Ugye megértik? Ugye elhiszik, hogy valóban tud változtatni?

– Hidd el, Mae, értékeljük a jó szándékot. De egyelőre úgy döntöttünk, hogy az évadot nélküled folytatjuk. Lehet, hogy meghallgatunk más házigazdajelölteket, de az is lehet, hogy Lolly lesz az egyedüli házigazdánk. Később esetleg visszatérünk hozzád. Most azonban még nem vagyunk róla meggyőződve, hogy megfelelsz a szerepre, ezért nélküled megyünk tovább. De majd jelentkezünk. – Meghan felemelte az asztalról a mappáját, aztán odahajolt, hogy kezet fogjon Maevel. – Biztosak vagyunk benne, hogy ez alatt a kis szünet alatt izgalmas feladatokat próbálhatsz ki, sőt ha úgy alakul, nélkülünk is kiválóan boldogulsz majd.

Ennyi? Ezek szerint igen. Mindenki felállt. Meghan után Christine új asszisztense is ragaszkodott a kézfogáshoz, mintha máris azt gyakorolná, hogyan kell valakit udvariasan és kíméletesen kirúgni. Aztán mindnyájan távoztak. Mae próbálta visszatartani a könnyeit, és tágra nyílt szemmel, pislogva nézte, ahogy elmennek. Remélte, hogy Lolly békén hagyja, de persze nem így lett.

Lolly ráakaszkodott, és ismét megölelte.

– Annyira sajnálom, Mae! Meg kellett ígérnem, hogy nem szólok előre. De tudom, hogy minden jól fog alakulni. Te erős vagy, és tele vagy ötletekkel. Boldogulsz a Csak úgy ragyog! nélkül is, hidd el.

Mae a szomorúság és a félelem helyett a haragra próbált fókuszálni, hogy ne remegjen a hangja, amikor válaszol.

– Igen, boldogulni fogok – mondta, és hirtelen támadt is egy ötlete. Egy tökéletes ötlete. Ennél jobb nem is lehetne. – Teljesen igazatok van, remek lehetőségek állnak előttem. Az az igazság, hogy… egyelőre nem akartam mondani, és kérlek, te se mondd tovább, de épp most hívtak meg, hogy a Főzd le! következő részét vezessem.

Lolly döbbenten nézett rá, Mae pedig folytatta.

– Csak néhány epizódról van szó, de nagyon izgalmas feladatnak ígérkezik. Egyelőre nem árulhatok el többet. De majd beszélünk, jó?

– Hát persze! – lelkendezett Lolly, és olyan izgatottnak tűnt, hogy Mae azon gondolkodott, ezúttal talán komolyan mondja. – Alig várom, hogy mesélj!

– Majd megírom, hogy alakulnak a dolgok. De ne feledd, ez titok!

Lolly persze mindenkinek ki fogja fecsegni, és Mae valójában ezt egyáltalán nem bánta. Elindult kifelé, remélve, hogy Lolly nem követi tovább. A lift nagyon sokáig nem jött, de amikor végre megérkezett, szerencsére üres volt. Mae most nem fárasztotta magát Wonder Woman-pózokkal. Beállt a sarokba, a falnak támaszkodott, megtörölte a szemét, és előhalászta a telefonját. Nos, akkor irány Kansas.

×

Mire Jay hazaért a munkából, Mae már készen állt.

A lakásban tökéletes rend volt, csak úgy ragyogott. Mae megvette a repülőjegyeket is. Nem volt olcsó egy nappal az indulás előtt jegyet venni Kansasba két gyereknek és a bébiszitternek is saját maga mellé, de majd megtérül. A közösségi oldalakat telehintette utalásokkal, hogy egy kis időre elbúcsúzik a Csak úgy ragyog! stábjától, és új utakra indul. Ennél többet még nem árulhat el… de jönnek majd a részletek is! A közönség máris alig várta. Most már csak Jayt kell meggyőznie.

Jessát megkérte, hogy vigye el a gyerekeket a parkba, és aztán üljenek be a kedvenc kisvendéglőjükbe vacsorázni. Ezalatt Mae bepakolt, és úgymond főtt a saját levében, pont mint Jay kedvenc étele, a paradicsomos bárányragu a tűzhelyen. A Csak úgy ragyog! minden jelenetében jól szerepelt. Lollyval nyerő párost alkottak, ezt bárki láthatta. Lolly igazi boltkóros volt, kellett mellé valaki, aki ellensúlyozza, vagy legalábbis kiegyensúlyozza, nem?

Mae otthona minimalista, fehér és tökéletesen rendezett volt. Tiszta felületek. A polcokon kizárólag a legszükségesebb dolgok. Könnyen nyitható fiókok, zsúfoltság sehol. Szekrények, ahol csak hasznos és jól karbantartott tárgyak kaptak helyet. Használat után minden szépen visszakerült a helyére anélkül, hogy ide-oda kellett volna rámolni mindent, ami sehova sem fért el. A délutáni nagytakarításra semmi szükség nem volt, de persze muszáj néha rendezkedni, megválni a felesleges holmiktól, és csak azt megtartani, amit szeretünk, és ami hasznos. Különben minden csak halmozódik.

Mae örömmel nyitotta ki a tűzhely melletti mély fiókot, ami halkan kigördült a sínen, melyet saját kezűleg szerelt be. Itt volt a kukta helye. Most abban főtt a ragu a tűzhelyen. Ebben a fiókban kapott helyet még a spagettis fazék és két lábas, egy másik szekrényben meg két serpenyő állt. Ennél többre nincs is szükség a főzéshez.

Mae mélyet lélegzett, a levegőbe bámult, és ellazította a vállát, mert érezte, milyen görcsösen tartja. Mi szükség a meditációra, ha rendezettek a fiókok? Ó, ez remek gondolat! Előkapta a telefonját, gyorsan lefotózta a fiókot, aztán egy ügyes alkalmazással a képre helyezte a szöveget, és már fel is tette az Instagramra: Mi szükség a meditációra, ha rendezettek a fiókok? #tisztaotthon #nyugodtelme. Ez volt Mae Moore mantrája. Miután elköltözött az anyjától, az egész élete erre épült. Tiszta otthon, nyugodt elme. És ez be is vált.

De nehéz volt megőrizni a nyugalmát, amikor mások folyton bosszantották. A tárgyalás alatt legszívesebben kirázta volna Christine-t a nevetséges cipőjéből. Amikor hazaért, megfogalmazott egy e-mailt mindazzal, amit ott helyben nem tudott elmondani. Nagyvonalúan elfogadta a tényt, hogy a műsorba megnéznek más jelentkezőket is, de felsorolta, hogy miért ő a tökéletes házigazda, és megígérte, hogy amin változtatnia kell, azon változtatni fog. Hozzátette, hogy a szünet most a legjobbkor jön, mivel felkérték, hogy szerepeljen a Főzd le! következő néhány epizódjában. Pukkadj meg, Christine! Van ám sok más műsor a világon, szóval a Csak úgy ragyog! jobb, ha észbe kap, amíg még egyáltalán visszahódíthatja őt.

Természetesen nem említette, hogy a Főzd le! nem rá kíváncsi, hanem az anyja csirkesütödéjére, amelynek a létezéséről New Yorkban senki nem tudott. Barbara nem szeretett szerepelni, ami Mae számára csak előny volt, mivel szívesen vállalta, hogy ő lesz az, aki levezényeli Mimi vendéglőjének diadalmas felvirágoztatását. Végig jelen lesz a forgatáson, mindent megoszt a jelenlegi ötszázezer követőjével, és újabb követőkre is szert tehet a Főzd le! rajongótáborából, amivel csak még kapósabb lesz a Csak úgy ragyog! számára, és ezt a könyvkiadó is értékelni fogja. Amanda ostoba ötlete mégiscsak mentőöv.

Ha a Főzd le!-epizódok elég népszerűek lesznek, akkor akár túl is léphet a Csak úgy ragyog! keretein, és saját műsort vezethet. A Főzd le! vetélkedőben szereplő egyik cukrászda saját műsort kapott: Las Vegasban készítenek elképesztő esküvői tortákat. A csoda újra megtörténhet, és miért ne épp vele történne? Ő már most is az internet sztárja. Böngészte egy kicsit a Főzd le! honlapját – nagy ívben elkerülve egy sztorit, ahol kiderült, hogy az egyik új epizódban lebukott egy séf, akinek csupa hazugság volt az önéletrajza –, és elgondolkodott, hogyan lehetne ötvözni a rendezett otthon kialakítását a főzéssel. Meg is találta a tökéletes megoldást, ami egyben a megírásra váró könyv dilemmáját is megoldja. Segíthetne a nézőknek rendet teremteni a konyhájukban, egyszerűsíteni a bevásárlást, a menütervezést és a főzést. Íme, a Kevés is elég a konyhában.

Mae szinte már úgy érezte, hogy ez jobb is, mint a Csak úgy ragyog!, viszont a Csak úgy ragyog! már bejáratott műsor volt, ez pedig csak egy ötlet. Mindenesetre az első lépést megtette. Meg fogja tenni a következőt is, és ha már akkora rajongótábort mondhat a magáénak, ami tényleg saját műsort kíván, akkor sínen lesz.

Letette a laptopját a konyhapultra, és elkezdett jegyzetelni, nehogy elfelejtse a remek ötleteit, de amikor épp szlogent próbált írni, meghallotta, hogy nyílik a kapu. Gyorsan eltette a laptopot. Most nem akarta, hogy Jay a munkába temetkezve találja, amikor hazaér.