re

Krasznahorkai László

Mindig Homérosznak

Jó szerencse, semmi más
Odisejeva Spilja
– részlet –

MAX NEUMANN
képeivel

MIKLÓS SZILVESZTER
érhangjaival

A hangfelvétel a Budapest Music Centerben készült
2019. július 1–3. között
Hangmérnökök: Kiss Zsolt, Szabó Viktor

Köszönet Moravcsik Bélának, Wallner Györgynek

és Gőz Lászlónak
Külön köszönet Pap Dávid Tamásnak

Az Odüsszeiából vett idézeteket
Devecseri Gábor fordította

© Krasznahorkai László, 2019
© Max Neumann, 2019
© Miklós Szilveszter, 2019

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Szegő János
Kézirat-előkészítő Schmal Alexandra
A kötetet Pintér József tervezte
Műszaki vezető Takács Klári

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2019, 2025
Elektronikus könyv Nagy Lajos
www.ekonyv.hu

ISBN 978 963 14 3981 6

Ne tudd meg.

Absztrakt

Itt egy zene hallatszik, amelyet az ön olvasója sajnos nem támogat.

Gyilkosok vannak a nyomában, nem hattyúk, az biztos, és ugyan fogalma sem volt, miért éppen hattyúkat mond, miért nem bárányokat, vagy galambokat, vagy egyenesen egy csapat szitakötőt, de nem is érdekelte, a mondat így ugrott be, így aztán ezt hajtogatta magában, a gyilkosokat a hattyúkkal, amit kellett is hogy hajtogasson néha, mivel hajlamosnak bizonyult, ritkán, de mégis: olykor, arra, hogy hagyja eltompulni a figyelmét, egy-két pillanat volt az egész, de erre az egy-két pillanatra ez a figyelem tényleg mintha egyenesen kikapcsolt volna, főleg olyankor, amikor talált magának valami pihenőhelyet egy buszváróban egy padon, vagy kútnál turisták közé vegyülve, gyilkosok, mondta, nem hattyúk, és felriadt, magára eszmélt, a látása újra éles, a hallása újra a régi lett, vagyis halálpontosan érzékelte, közelebb értek-e, nem mintha látta vagy hallotta volna őket, soha nem látta, és soha nem hallott még senkit közülük, viszont ez a látás és hallás mégis kellett ahhoz, sőt, még a szaglása is, hogy megérezze, ha közelebb kerültek hozzá, mint voltak, végül is üldözés alatt áll, más szóval az életére törnek, ezt kellett észben tartania, és ez azt jelentette, hogy mindig észben, soha nem ringathatta magát abba a rövid reménybe, hogy most talán itt – valahol, valamikor – kikapcsolhat, mert az akut veszély éppen nem áll fenn, mindig fennáll az akut veszély, intette magát, talán épp a figyelmének ezekre a kikapcsolt állapotaira várnak, talán a harcmodoruk, az üldözéstechnikájuk, különleges módszerük a hajszában egészen más, mint képzeli az ember, ezek, meglehet, csak a gyönge pillanatokra hajtanak, mondhatná úgy is, hogy kizárólag a gyönge pillanatokra benne, nem is akarnak tán mást, mint elkapni ezeket a gyönge pillanatokat, és vége, persze: dehogynem akarnak, hisz őt akarják, felesleges itt a szavakkal bűvészkedni, és nem csak felesleges, egyenesen elfogadhatatlan, hogy ő itt errefelé csűri ezeket a szavakat, a gyáva gondolat felé, hogy van értelme az efféle trükközésnek, mikor pedig tudja, hogy meg akarják ölni, erre megy ki az egész, egy türelemjáték természetesen, egy fölényből végrehajtott halálos vadászat, amit ezek lehet, hogy tényleg úgy neveznek, hogy türelemjáték, amiben lenne is valami, mert az nem tagadható, hogy a türelem nem hiányzik belőlük, kitartanak, és kitartottak, és nem tűntek soha egyetlen percre se ingerültnek, ami azt mutatta volna, hogy jó, eddig szórakoztak csak, de most már elég, legyen elég, most már elkapják, és felakasztják, kibelezik, kizsigerelik, levágják a fejét, kivágják a szívét, bármit, csak legyen már vége, nem, ilyesmit soha nem érzett, éppen hogy az ellenkezőjét érezte, azt, hogy nem tágítanak, mint akiket nem azzal bíztak meg, hogy járjanak a végére a dolognak, és intézzék el gyorsan, hanem hogy soha ne álljanak le az üldözésével, és hogy ne az eredményre koncentráljanak, a napra, amikor a kezükben lesz, és végezhetnek vele, hanem arra, hogy ne vétsék el, hogy ne veszítsék szem elől, hogy folyton, mint az árnyék, ott maradjanak a nyomában, hogy az, ő, mindig a tudatában legyen, milyen élete van, azaz hogy az élete nem más, mint hogy üldözés alatt áll, amikor a végén ezt az életet, az övét, el fogják venni – ha utolérik.

1. Sebesség

Itt egy zene hallatszik, amelyet az ön olvasója sajnos nem támogat.

Teljesen nyilvánvaló, hogy a helyesen megválasztott sebesség hiba, olyan hiba, amit ő soha, egyetlenegyszer sem követhet el, a helyes sebesség ugyanis kiszámíthatóvá tenné a mozgását, vagyis olyan volna, mintha egy széles mozdulattal – önként – futószőnyeget terítene eléjük, hogy erre, csak erre, erre, kérem, erre, mivel ha erre jönnek, és ezen kergetik tovább, az éppen hozzá vezeti őket el, nem, természetesen szóba sem került soha ilyesmi, mióta elkezdődött, folyton rosszul választotta meg a sebességet, rosszul, kiszámíthatatlanul, hol túl gyorsan ment, hol túl lassan, hol meg – ez volt, ha szabad ilyet mondania – a kedvenc módszere: összevissza váltogatta a gyorsat a lassúval, amíg csak nem tette volna feltűnővé ez a kusza mozgás, mert ez volt a határ, hogy nem lehet feltűnő, ami tehát megálljt parancsolt az efféle keserű élvezetnek, mert a számára nem létezik, nincs helyesen megválasztott sebesség, se helyesen megválasztott módszer, semelyik területén a menekülésnek nem dönthet helyesen, teljesen helytelenül kell döntenie, és mindig, szünet nélkül, megzavarva ezzel az üldözőket, és így mindenben kerülnie kell, hogy helyesen járjon el, semmi szabályos, semmi észszerű, semmiféle átgondolt stratégia, csak az összevisszaság, a káosz a mozgásban, az esetleges döntések, a hirtelen, a váratlan, a logikusnak ellentmondó, az eltervezetlen elhatározások, ezekhez kell tartania magát, mint ahogy ehhez is tartotta attól fogva, hogy hosszú, egy borzalmasan hosszú út után újra elérte a tengerpartot, elérte Pola centrumát, amikor kisodródott egy hajóról a kiáradó tömeggel a partra, mint egy hajóroncs a hullámokkal, hogy megpillantsa a kikötői dokkban egy óriási vastáblán a város nevét, hisz ezt tette évtizedeken, de legalábbis éveken át, nem számolta, hogy évek, vagy évtizedek teltek-e el, mindegy, hogy egy józan naptár mit mutatott volna, hogy esetleg csak hónapokat, vagy csak heteket, ő éveknek, néha meg tényleg évtizedeknek érezte, amióta úton van, hisz tényleg mindegy volt, hogy csak pár hónapja kezdődött-e, vagy talán csak pár hete, végső esetben azt is gondolhatta volna, hogy csupán az imént történt, hogy kimondták rá az ítéletet, amelynek tartalmával nagyon is tisztában volt, hisz hogy ok van rá, hogy ez az ítélet megszületett, nem volt kétséges előtte, csak az maradt homályban, mi ez az ok.

2. Arcok

Itt egy zene hallatszik, amelyet az ön olvasója sajnos nem támogat.

Sokáig úgy gondolta, ismernie kell azokat, akik a nyomában vannak, különben hogyan is tudná őket felfedezni, amikor a háta mögé pillant, hogy összeakadjon a tekintetük, próbálta összeállítani arcaikat a szemek színéből, a homlokok magasságából, a frizurák, a hajszálak ilyen vagy olyan voltából, az orrok alakjából, a szájak, az ajkak formájából, az állaknak, a szemöldököknek, az arccsontoknak a viszonyából az arc egészéhez, és így tovább, de amikor elkészült egy-egy ilyen arccal, csak valami használhatatlanul hétköznapi, karakter nélküli, jellegtelen arcot látott maga előtt, az arcoknak csak egy semleges átlagát, egy semmitmondó arcot tehát, amely bárkihez tartozhat, ez pedig nagyon csúszós lejtőre vezette, mert ekkor azt gondolhatta volna, hogy nem néhányan a tömegben, hanem egyenesen maga a tömeg, egészében vált az üldözőjévé, márpedig ez nem lett volna igaz, a legkülönfélébb okokból egybeverődött, adott, úgynevezett utcai tömegben ugyanis, amelybe éppen belekeveredett, amelyben éppen elbújt, úgy tűnt, a kutyát se érdekli, hogy ő ott van-e vagy nincs, hogy ő a tömegnek most a része-e vagy sem, a tömeget semmi nem érdekelte, a tömegnek nem volt énje, akarata, célja vagy iránya, hisz még arról sem vett tudomást, hogy ő maga egy tömeg, így hát másként kellett az arcokhoz viszonyulnia, mindenekelőtt le kellett mondjon arról, hogy az üldözők arcát szemből, homlokból, hajból, orrból, szájból vagy fülből állítsa össze, ehelyett viszont a tekintetre kellett koncentrálnia, a tekintetre, a tekintet teljes történetére egyetlen pillanat alatt, ha bármelyik összeakad az övével, ahogy hátrakapja a fejét, amelynek az azonosításához ki kellett fejlesszen magában egy addig soha nem birtokolt képességet, tudniillik neki tényleg a futó tekintetek teljes történetét kellett észlelnie a maga szintén futó tekintetével, és ehhez nem volt elég a látás, vagy legalábbis nem a megszokott értelemben, neki tudniillik egy ide-oda járó, villámgyors hátratekintés közben kellett felismernie, hogy ez vagy az a tekintet ezzel a teljes, hiánytalan történettel az üldözőihez tartozik-e, amikor még azt sem mondhatta, hogy ezt a képességet magában kifejleszteni nehéz lett volna, nem volt nehéz, elég volt hozzá, hogy félt, hogy félelemben élt, mióta észrevette, hogy a nyomában vannak, hogy üldözik, s neki egyetlen eszköze maradt az életben maradásra, ha menekül – és menekülésben is marad.

Aljosa és Petar Milatnak, köszönettel

Korčula, 2016. ősz

Tartalom

Absztrakt

1. Sebesség

2.Arcok

3.Védett helyhez való viszony

4.Őrülethez való viszony

5.Tömegben való közlekedés

6.Eltanácsolás

7.Terephez való alkalmazkodás

8.Üldözés és gyilkosság értelméről

9.Élet

10.Útvonal megválasztása

11.Állomások

12.Korábbi megfigyelések haszna

13.Hit

14.Korčula

15.Mljet

16.Jó, de nem elég jó

17.Reményhez

18.Kalüpszónál

19.Nem

A fejezetek élén található QR-kódok mellett a zene az alábbi linkeken keresztül is elérhető

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/00

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/01

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/02

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/03

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/04

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/05

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/06

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/07

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/08

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/09

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/10

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/11

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/12

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/13

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/14

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/15

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/16

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/17

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/18

www.magveto.hu/melleklet/mindighomerosznak/19

www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu

www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípus
Noto Sans – SIL Open Font Licence

Table of Contents

1. Borító

2. Címlap

3. Copyright

4. Mottó

5. Mindig Homérosznak

1. Absztrakt

2. 1. Sebesség

3. 2. Arcok

6. Köszönetnyilvánítás

7. Tartalom

8. Zenei források

9. Kolofon

Guide

1. Borító

2. Címlap

3. Copyright

4. Mottó

5. Mindig Homérosznak

6. Köszönetnyilvánítás

7. Tartalom

8. Kolofon