Jon Fosse

Trilógia

– részlet –

A. Dobos Éva fordítása

KALLIGRAM
2024

A fordítás Jon Fosse Trilogien (Samlaget, Oslo, 2014) című műve alapján készült.

This translation has been published with the financial support of NORLA

Originally published under the titles
ANDVAKE
Copyright © 2007 by Det Norske Samlaget
OLAVS DRAUMAR
Copyright © 2012 by Det Norske Samlaget
KVELDSVÆD
Copyright © 2014 by Det Norske Samlaget
Published by permission of Rowohlt Verlag GmbH, Reinbek bei Hamburg
Hungarian translation © A. Dobos Éva, 2015, 2024
ISBN 978 963 468 503 6

Álmatlanság

I

Asle és Alida Bjørgvin utcáit rótták, Asle vállán két batyu minden holmijukkal és a kezében hegedűtok, benne hegedű, amely Sigvald papáról maradt rá, és Alida kezében két szatyor, benne étel, így rótták Bjørgvin utcáit órákig és szállást kerestek, de szállás nem volt sehol, nincs, mondták, sajnos mi nem adunk ki szobát, ami volt, mindet kiadtuk, ezt mondták és így Asle és Alida nem tehettek mást, tovább rótták az utcákat és kopogtattak az ajtókon és kérdezősködtek, ebben a házban adnának-e ki szobát, de egyik házban sem adtak ki szobát, ugyan hova mentek volna, hová húzódtak volna ősz végén a hideg és sötét elől, tán csak találnak szállást valahol, és még szerencse, hogy nem esett, de akár eshetett is volna, nem járkálhattak így, és miért nem adott nekik senki szállást, talán mert mindenki látta, hogy Alida nemsokára szülni fog, bármely pillanatban megszülethet a baba, látszott rajta, vagy azért, mert nem esküdtek meg és nem számítottak tisztességes házaspárnak, sem tisztességes embereknek, de látta ezt rajtuk valaki, nem, ez nem látszott, vagy talán mégis, mert lennie kellett valaminek, ami miatt nem adnak nekik szállást, és Asle és Alida nem azért nem álltak még oltár elé, mert nem akartak megesküdni, hanem mert nem volt idejük és módjuk, alig töltötték be a tizenhét esztendőt, ezért a törvény szerint nem esküdhettek meg, de amint nagykorúak lesznek, szépen egybekelnek, lesz pap és násznagy és lakodalom és muzsikus és minden, ami dukál, de egyelőre marad minden, marad minden, ahogy van és tulajdonképpen jól van ez így, de miért nem akar senki szállást adni nekik, mit követtek el, talán könnyebb lenne, ha férj-feleségnek néznék őket, s bár ők tudják, másoknak nem tűnhetett fel, hogy bűnben élnek és már sok ajtón kopogtattak, szállást kerestek és akitől kértek, egy sem akart szállást adni, és nem róhatják így tovább az utcákat, lassan esteledik, ősz vége van, sötét van, hideg van és nemsokára esni is kezd

Nagyon fáradt vagyok, mondja Alida

megállnak és Asle Alidára néz és nem tudja, mivel vigasztalja, eddig sokszor vigasztalták egymást a születendő gyermekkel, arról beszéltek, lány lesz-e vagy fiú, erről beszéltek, és Alida szerint a lányokkal kevesebb a gond, és Asle szerint ellenkezőleg, a fiúkkal könnyebb, de akár fiú lesz, akár lány, úgyis boldogok és hálásak lesznek a gyermekért, akinek nemsokára a szülei lesznek, ezt mondogatták, és a születendő gyermek volt a vigaszuk. Asle és Alida Bjørgvin utcáit rótták. És eddig tulajdonképpen könnyen vették, hogy senki nem ad nekik szállást, majd megoldódik valahogy, hamarosan akad valaki, akinek van egy kicsi kiadó szobája, ahol ellakhatnak egy ideig, biztos megoldódik, hiszen Bjørgvinben sok ház van, kis házak és nagy házak, nem úgy, mint Dylgjában, ahol csupán néhány tanya van és néhány kis viskó áll, Alida a Hegylakó Herdis lánya volt, állítólag, és egy dylgjai kis tanyán nőtt fel Herdis mamával és Olinével, a nénjével, miután Aslak papa eltűnt, mikor Alida hároméves volt és Oline nénje öt, és soha többé nem jött vissza, és Alidának még emléke sem maradt az apjáról, csak a hangja, a hangját még most is hallja, a nagy érzésekkel teli hangját, a tiszta, élesen csengő hangját, de ez volt minden, ami Aslaktól rámaradt, mert a kinézetére egyáltalán nem emlékezett, és másra sem emlékezett, csak a hangjára, mikor énekelt, ez volt minden, ami Aslak papáról rámaradt. És a fiú, Asle egy dylgjai csónakházban nőtt fel, egy csónakház padlásán rendeztek be nekik egy kis szobát, itt nőtt fel Silja mamával és Sigvald papával, egészen addig, amíg egy hirtelen jött őszi vihar alatt Sigvald papa a tengerbe veszett, a szigeteknél halászott nyugat felé és a hajó a szigeteknél süllyedt el, Storstein közelében. Ettől fogva Silja mama és Asle lakott a Csónakházban. Nem sokkal Sigvald papa halála után Silja mama sorvadni kezdett, mindegyre soványabb lett, olyan sovány, hogy átlátszó lett az arca, át lehetett látni a csontig, nagy kék szeme még nagyobb lett és végül szem lett az egész arca, így látta Asle, és a hosszú barna haja megritkult, és csimbókokba ragadt, és aztán, amikor egy reggel nem kelt fel, Asle holtan találta az ágyban. Ott feküdt Silja mama a nagy kék tágra nyílt szemével és nézett, oldalra, ahol Sigvald feküdt volna. Ritkás hosszú barna haja eltakarta az arcát. Ott feküdt Silja mama holtan. Ez úgy egy éve történt, amikor Asle körülbelül tizenhat éves volt. Minden tulajdona a puszta léte volt, és néhány tárgy a Csónakházban, és a hegedű, amely Sigvald papáról maradt rá. Egyedül volt Asle, egy szál egyedül, ha nem lett volna Alida. Ahogy nézte Silja mamát, ahogy csonthalottan feküdt előtte, egyetlen gondolata Alida volt. Alida hosszú fekete haja, fekete szeme. Mindene. Alida az övé. Alida az egyetlen lény, aki még az övé. Ez volt Asle egyetlen gondolata. Alida volt az egyetlen, aki megmaradt neki. Asle Silja mama hideg fehér állára tette a tenyerét és végigsimította az arcát. Alida maradt csak. Erre gondolt. És volt a hegedű. Erre is gondolt. Mert Sigvald papa nemcsak halász volt, hanem ügyes muzsikus is, és az egész Sygna-vidéken ő muzsikált minden lakodalomban, így volt ez évekig, ha nyári estén tánc volt a faluban, Sigvald papa muzsikált. Keletről jött egykor Dylgjába egy leitai nagygazda lakodalmába muzsikálni, ott ismerte meg Silja mamát. És Silja mama teherbe esett. És megszülte Aslét. És hogy Sigvald eltarthassa magát és a családját, beállt egy halászhoz egy szigeten, a halász Storsteinben lakott, és fizetségként Sigvald és Silja beköltözhetett a halász dylgjai Csónakházába. Így lett a muzsikus Sigvald papából halász és így került a dylgjai Csónakházba. Így volt. Így történt. És Sigvald papa már nincs, és Silja mama sincs. Elmentek örökre. És Asle és Alida Bjørgvin utcáit róják, Asle vállán két batyu minden holmijukkal, és a hegedűtok és a hegedű, amely Sigvald papáról maradt rá. Hideg van, és sötét van. És Alida és Asle sok ajtón kopogott szállásért, és mindenütt csak azt felelték, hogy lehetetlen, nincs kiadó szoba, kiadtak minden kiadó szobát, nem adnak ki szobát, nem kellenek ide, ilyen válaszokat kaptak, és Asle és Alida mennek, megállnak, felnéznek egy házra, talán ebben a házban van kiadó szoba, de még ha bekopognának is a következő házba, mondhatnának bármit, újra csak elküldenék őket, de nem róhatják így az utcákat, ezért össze kell szedni a bátorságukat, bekopogni, megkérdezni, van-e kiadó szoba, természetesen, de sem Asle sem Alida nem bírja újra elmondani, hogy szállást keresnek, hogy újra azt hallják, hogy nincs szoba, így is teli vannak, valami ilyesmit, talán hiba volt összeszedni minden holmijukat és idehajózni Bjørgvinbe, de mi mást tehettek volna, maradtak volna Herdis mama házában a Hegyen, Herdis mama nem akarta, hogy ott lakjanak, mert ha lett volna értelme és ha a Csónakházban maradhatnak, akkor ott maradnak, de egy napon meglátott Asle valakit, körülbelül vele egykorú volt az illető, hajóval közeledett a Csónakházhoz és leengedte a vitorlát és kievezett a Csónakház alatti fövenyig és ott kikötött és elindult felfelé a Csónakházhoz és nemsokára kopogtattak az ajtón és Asle kinyitotta és a férfi belépett és mikor befejezte a torokköszörülést, azt mondta, hogy a Csónakház most már az ő tulajdona, miután az apja Asle apjával együtt a tengerbe veszett, és most szüksége van a Csónakházra és Asle és Alida természetesen nem lakhatnak ott, csomagolják össze, ami az övék, és keressenek más lakhelyet, ez a helyzet, mondta, aztán leült az ágyra Alida mellé, aki ott ült a nagy hasával és Alida felállt és Asléhoz lépett és akkor a férfi lefeküdt az ágyra és kinyújtózott és azt mondta, fáradt és most pihenni szeretne egy keveset, mondta, Asle Alidára nézett és az ajtóhoz mentek és kinyitották. Aztán lementek a lépcsőn és megálltak a Csónakház előtt. Alida a nagy nehéz hasával, és Asle

Most nincs hol laknunk, mondta Alida

és Asle nem válaszolt

A Csónakház az övé, nincs mit tenni, mondta Asle

Nincs hol laknunk, mondta Alida

Ősz vége van, sötét van és hideg, és valahol laknunk kell, mondta a lány

és csak álltak szótlanul

Nemsokára szülni fogok, bármely pillanatban megszülhetek, mondja a lány

Igen, mondja Asle

Nincs hova mennünk, mondja a lány

és leült a Csónakház elé a padra, amelyet Sigvald papa ácsolt

Meg kellett volna ölnöm, mondja Asle

Ne mondj ilyet, mondja Alida

és Asle odamegy és leül Alida mellé a padra

Agyonütöm, mondja Asle

Nem, nem, mondja Alida

Ez már csak így van, valakinek van valamije, valakinek nincs semmije, mondja a lány

És akiknek van, parancsol annak, akinek nincs

Így van, mondja Asle

És ennek így kell lenni, mondja Alida

Ennek így, mondja Asle

Alida és Asle ülnek a padon, nem szólnak és kis idő múlva kilép a Csónakház tulajdonosa és azt mondja, csomagolják össze, ami az övék, mert most ő lakik a Csónakházban, mondja a férfi, és semmi keresnivalójuk ott, legalábbis Aslénak, mondja a férfi, Alida lakhat ott, ebben az állapotban, mondja a férfi, két óra múlva visszajön, addig tűnjenek el, legalábbis Asle, mondja a férfi és lemegy a hajójához és miközben elköti a hajót, azt mondja, elmegy a kereskedőhöz és mire visszajön, legyen kiürítve a Csónakház, mert az éjjel ő ott fog aludni, és még esetleg Alida, ha akar, mondja a férfi és ellöki a hajót a parttól és felhúzza a vitorlát és a part mentén elindul északnak

Én majd csomagolok, mondja Asle

Segítek, mondja Alida

Nem, te csak menj haza a Hegyre, menj haza Herdis mamához, mondja Asle

Ma éjjel talán ott alhatunk, mondja a fiú

Talán, mondja Alida

és a lány feláll és Asle nézi, amint a föveny felé lépked, nézi a rövid lábát, kerek csípőjét, hosszú fekete sűrű haját, amint hullámzik a hátán, és ott ül Asle és nézi Alidát és Alida megfordul és a fiú felé néz és felemeli a karját és int neki és azután elindul fel a Hegyre és Asle bemegy a Csónakházba és két batyuba belerakja minden holmijukat és kilép és elindul a föveny felé két batyuval a vállán és kezében viszi a hegedűt, és meglátja a tengeren a tulajdonost közeledni a vitorlás hajóján és Asle felmegy a Hegyre és minden holmija két batyuban a vállán, kezében csak a hegedű és a hegedűtok, és mikor már jó messzi jár, látja, hogy szembejön vele Alida és azt mondja, Herdis mamánál nem lakhatnak, mert Herdis mama sohasem kedvelte őt, a saját lányát, Oline nénjét mindig sokkal jobban szerette, és Alida nem érti, miért van ez így, ezért nem igyekszik oda, most nem, már a hasa is nagyon megnőtt, mondja Alida és Asle azt mondja, késő van, nemsokára besötétedik, és ősz vége felé hideg az éjszaka, és lehet, hogy esni is kezd, meg kell szépen kérdezni, lakhatnak-e egy darabig Herdis mamánál a Hegyen, mondja a fiú, de Alida azt mondja, ha ott kell lakniuk, akkor kérdezze meg Asle, ő nem kérdezi, inkább kint alszik valahol, mondja Alida, Asle azt mondja, hogy megkérdi, ha kell, és mikor a házhoz érnek és bemennek a tornácra, Asle előadja, hogy a tulajdonos a Csónakházban akar lakni, ezért nem tudják, hova menjenek, lehetne-e arról szó, hogy egy ideig Herdis mama házában lakjanak, mondja Asle és Herdis mama sóhajt, hát ha így alakult, mit tegyen, lakjanak nála, de csak egy kis ideig, jöjjenek be, mondja Herdis mama, és felmegy a lépcsőn és Asle és Alida utána mennek és Herdis mama felmegy a padlásra és azt mondja, maradhatnak itt, de nem sokáig és megfordul és lemegy és Asle leteszi a batyukat a holmijukkal a padlóra és a hegedűt a sarokba állítja és Alida azt mondja, hogy Herdis mama sose szerette őt, soha, soha nem szerette, és Alida soha nem értette, miért nem szereti, Herdis mama Aslét sem kedvelte különösebben, sőt egyenesen ellenszenves volt neki, és tulajdonképpen így volt ez most is, hogy Alida gyereket várt, és nem volt Asle felesége, Herdis mama nem engedheti a házába ezt a gyalázatot, ezt gondolja Herdis mama, akkor is, ha nem mondja ki, mondta Alida, itt, itt csak ma éjjel maradhatnak, egyetlen éjszakára, mondta Alida, és Asle azt mondta, hogy akkor nincs más megoldás, ha így van, már holnap induljanak el Bjørgvinbe, ott kell legyen szállás, egyszer már volt Bjørgvinben, mondta, Sigvald papával járt ott egyszer, pontosan emlékszik, milyenek voltak az utcák, a házak, az emberek, hangok, szagok, a boltok, az áru a boltokban, minden pontosan él az emlékezetében, mondta, és amikor Alida megkérdezte, hogyan jutnak el Bjørgvinbe, Asle azt mondta, szereznek egy hajót és azzal elmennek

Szerzünk egy hajót, kérdezte Alida

Igen, mondta Asle

Milyen hajót, kérdezte Alida

A Csónakháznál van egy hajó kikötve, mondta Asle

De az a hajó, mondta Alida

és látta, ahogy Asle feláll és kimegy és Alida befeküdt az ágyba és kinyújtózott és becsukta a szemét és fáradt, nagyon fáradt és látja, hogy Sigvald papa ott ül a hegedűjével és elővesz egy üveget és jól meghúzza és látja, hogy ott áll Asle a fekete szemével, fekete hajával, és Alida kővé dermed, mert ott állt, ott állt a kedvese és látja, hogy Sigvald papa int Aslének és Asle az apjához lép és Alida látja, hogy Asle leül és álla alá fogja a hegedűt és muzsikálni kezd és Alidát elragadja a muzsika és felemelkedik és egyre magasabbra száll és a muzsikában meghallja Aslak papa énekét és Aslak papa Alida életéről és Alida jövőjéről énekel és Alida már tudja, és átlibben a jövőbe és minden csupasz és rideg, de hallja az éneket és ezt az éneket hívják szeretetnek és Alida már csak a muzsikában él és nem akar máshol lenni és ekkor belép Herdis mama és megkérdi, mit csinál, miért nem visz vizet a teheneknek, miért nem hányja el a havat, mit gondol, azt hiszi, Herdis mama csinál majd mindent, takarít, ellátja az állatokat, főz, így is alig győzik a munkát, ő meg mindig, állandóan csak kibúvót keres, nem, ez így nem megy tovább, emberelje meg magát, vegyen példát Oline nénjéről, nézze meg, mennyit segít, dolgozik, amennyit bír, hogy két testvér ennyire különbözzék egymástól, kinézetre is és máskülönben is, hihetetlen, de az egyik az apjára hasonlít, a másik az anyjára, az egyik szőke, akár az anyja, a másik meg fekete, mint az apja, ez így van, tagadhatatlanul, és sose lesz másképp, mondja Herdis mama, Alida csak azért sem segít, az anyja mindig is mindennek lehordta és szidta, ő volt a rossz, Oline nénje volt a jó, ő volt a fekete, Oline nénje volt a fehér és Alida kinyújtózik az ágyon, most vajon mi lesz, hova menjenek, bármikor megindulhat a szülés, a Csónakházban nem volt valami sok hely, de lakni lehetett ott és most már a Csónakházban sem lehetnek és nincs hova menniük, és pénzük szinte semmi, Alidának volt néhány bankója, Aslének is egypár, de kevés, ennyi volt, szinte semmi, de valahogy menni fog, ebben Alida biztos volt, megélnek valahogy, csak már jönne Asle, mert az a hajó, erre jobb nem gondolni, lesz, ami lesz, és Alida hallja Herdis mama hangját, azt mondja, olyan fekete és ocsmány, mint az apja, és olyan lusta is, mindig kibújik a munka alól, mondja Herdis mama, vajon mi lesz belőle, mindenesetre szerencse, hogy Oline nénje fogja örökölni a gazdaságot, mert Alida amúgy is alkalmatlan lenne, jól is nézne ki, Alida hallja Herdis mamát és hallja Oline nénjét, azt mondják, szerencse, hogy ő fog örökölni, az övé lesz a szép gazdaság a Hegyen, mondja Oline nénje, és Herdis mama azt mondja, nem tudja, mi lesz belőle, nem tudja, és Alida azt mondja, ne törődjön vele, hisz úgysem törődik vele és Alida kimegy a házból és felkapaszkodik a Sziklára, ahol Asléval szoktak találkozni, és amint közelebb ér, meglátja Aslét, ott ül, sápadtnak és kimerültnek látszik és Alida meglátja a könnyes fekete szemét és tudja, hogy valami történt, és Asle ránéz és azt mondja, hogy Silja mama nem él és most már csak Alida maradt neki és hanyatt fekszik és Alida hozzálép és lefekszik mellé és a fiú átöleli és magához szorítja és azt mondja, ma reggel holtan találta Silja mamát, ott feküdt az ágyon és egy nagy kék szempár volt az arca, mondja a fiú és magához szorítja Alidát és egymásba olvadnak és csak néhány fát suhogtat halkan a szél és semmivé válnak és egyesülnek a bűnben és ölnek és már nem beszélnek és nem gondolkodnak és egyesülnek a bűnben és felülnek és nem mozdulnak csak ülnek a Sziklán és nézik a tengert

Ilyesmit tenni Silje mama halálának napján, mondja Asle

Igen, mondja Alida

és Asle és Alida felállnak és várnak és megigazítják magukon a ruhát és csak állnak és a szigeteket nézik nyugaton, Storstein felé

Sigvald papára gondolsz, kérdi Alida

Igen, mondja Asle

és magasra emeli a kezét és csak áll és kezével felfogja a szelet

A tied vagyok, mondja Alida

És én a tied, mondja Asle

és Asle előre-hátra lengeti a kezét és integet

A szüleidnek integetsz, kérdi Alida

Igen, mondja Asle

Te is érzed őket, kérdi a fiú

Igen, itt vannak, mondja a fiú

Itt vannak mindketten, mondja a fiú

és Asle leengedi a kezét és megérinti Alidát és végigsimítja az állát és megfogja a lány kezét és így állnak

De mi lenne, mondja Alida

Igen, mondja Asle

De mi lenne, ha, mondja Alida

és a lány a hasára teszi a másik kezét

Igen, mi lenne, ha, mondja Asle

és egymásra mosolyognak és elindulnak kézen fogva lefelé a Hegyről, és Alida látja, hogy Asle ott áll a padlásszobában vizes hajjal és fájdalom ül az arcán és fáradtnak és meggyötörtnek látszik

Hol voltál, kérdi Alida

Nem érdekes, mondja Asle

De átázott a ruhád és fázol, mondja a lány

és azt mondja, hogy Asle jöjjön és feküdjön le és a fiú csak áll

Mit állsz ott, mondja a lány

és a fiú csak áll, mozdulatlanul

Mi van, mondja a lány

és a fiú azt mondja, induljanak, a hajó készen áll

Nem akarsz aludni egy keveset, kérdi Alida

Induljunk, mondja a fiú

Csak egy keveset, pihenned kell egy keveset, mondja a lány

Nem sokat, csak egy keveset, mondja a lány

Fáradt vagy, kérdi Asle

Igen, mondja Alida

Aludtál, kérdi a fiú

Azt hiszem, igen, mondja a lány

és Asle nem mozdul, csak áll a padlásszobában

Gyere már, mondja a lány

és kinyújtja felé a karját

Indulnunk kell, mondja a fiú

De hová, kérdi a lány

Bjørgvinbe, mondja a fiú

Hogy jutunk el oda, kérdi a lány

Hajóval, mondja a fiú

Milyen hajóval, kérdi a lány

A hajó készen áll, mondja Asle

Először pihenj egy keveset, mondja a lány

Jó, egy keveset, mondja a fiú

Amíg szárad a ruhám, mondja a fiú

és Asle levetkőzik és a padlóra teríti a ruháját és Alida félrehajtja a takarót és Asle befekszik a lány mellé az ágyba és a lány érzi, milyen hideg és nedves a teste és megkérdi, rendben van-e minden és a fiú azt mondja, igen, rendben van minden, és megkérdi tőle, aludt-e, talán igen, mondja a lány, akkor még maradhatnak az ágyban egy kis ideig, mondja a fiú, aztán annyi ételt visznek majd magukkal, amennyit csak elbírnak, és talán valami pénzt is, ha találnak, aztán lemennek a hajóhoz és elindulnak, mielőtt megvirrad, jó, azt teszik, amit Asle mond, mondja a lány és fekszenek az ágyban és a lány látja, hogy ott ül Asle a hegedűvel a kezében és ő mellette áll és hallgatja és hallja a muzsikát, amely a múltból száll felé és hallja a muzsikát, amely a jövőből száll felé, és hallja Aslak papa énekét, és tudja, hogy minden eldőlt, és ennek így kell lenni és a hasára teszi a kezét és a gyermek megmozdul és magához húzza Asle kezét és a hasára teszi és a gyermek újra megmozdul és Asle azt mondja, induljanak el, míg sötét van, az lesz a legjobb, mondja, azt mondja, olyan fáradt, ha most elaludna, mélyen és hosszan aludna, de ezt nem teheti, ideje felkelni és lemenni a hajóhoz, mondja Asle és felül az ágyban

Maradjunk még kis ideig, mondja Alida

Maradj te egy kis ideig, mondja Asle

és leszáll az ágyról és Alida megkérdezi, gyújtson-e gyertyát és a fiú azt mondja, nem kell, és öltözni kezd és Alida megkérdezi, száraz-e a ruhája, nem, mondja a fiú, nem száraz, de nem is nagyon vizes, mondja a fiú és felöltözik és Alida felül az ágyban

Elmegyünk Bjørgvinbe, mondja a fiú

Bjørgvinben fogunk lakni, kérdi Alida

Igen, ott, mondja Asle

és Alida leszáll az ágyról és meggyújtja a gyertyát és ekkor látja meg, milyen űzött és vad Asle arca és öltözni kezd

De hol fogunk lakni, kérdi a lány

Keresünk valahol szállást, mondja a fiú

Biztos találunk, mondja a fiú

Annyi ház van Bjørgvinben, ott mindenből olyan sok van, biztos találunk, mondja Asle

és felemeli a két batyut és a vállára veszi és megmarkolja a hegedűtokot és Alida fogja a gyertyát és kinyitja az ajtót és kimegy a fiú előtt és lassan halkan lemegy a lépcsőn és a fiú halkan lemegy a lépcsőn a lány után

Eszek valamit, mondja Alida

Jó, mondja Asle

Kinn várok az udvaron, mondja

és Asle kilép a folyosóra és Alida bemegy az éléskamrába és talál két szatyrot és berakja a füstölt kolbászt és a kenyeret és a vajat a szatyrokba és kimegy a tornácra és kinyitja az ajtót és meglátja Aslét az udvaron és nyújtja neki a szatyrokat és Asle odamegy és elveszi

De mit fog szólni anyád, mondja a fiú

Szóljon, amit akar, mondja Alida

De hát, mondja a fiú

és Alida visszamegy a tornácon át a konyhába és tudja, hová dugta az anyja a pénzét, ott van hátul a szekrényben, egy dobozban, és Alida megfog egy konyhaszéket és a szekrényhez állítja és feláll a konyhaszékre és kinyitja a szekrényt és hátul megtalálja a dobozt és kiveszi és kinyitja a dobozt és megtalálja benne a pénzt és visszalöki a dobozt a szekrénybe és becsukja a szekrényajtót és ott áll a konyhaszéken a pénzzel a kezében és kinyílik a szobaajtó és meglátja az anyja arcát

Mit csinálsz, mondja Herdis mama

és Alida nem szól és leszáll a konyhaszékről

Mi van a kezedben, mondja Herdis mama

Mit művelsz, mondja

Mit művelsz, megáll az eszem, mondja

Ide jutottál, lopsz, mondja

Adok én neked, mondja

A saját anyádtól lopsz, mondja

Hihetetlen, mondja

Olyan vagy, mint az apád, mondja

Olyan szemét, mint az apád, mondja

Te ribanc, mondja

Nézz magadra, mondja

Add ide a pénzt, mondja

Azonnal add ide a pénzt, mondja

Te ribanc, mondja Herdis mama

és megragadja Alida kezét

Engedj el, mondja Alida

Engedd el, mondja Herdis mama

Engedd el, te ribanc, mondja

Nem engedem, mondja Alida

Meglopod a saját anyádat, mondja Herdis mama

és Alida a szabad kezével megüti az anyját

Megütöd a saját anyádat, mondja Herdis mama

Rosszabb vagy, mint az apád, mondja

Engem senki ne üssön meg, mondja

és Herdis mama megragadja Alida haját és cibálni kezdi és Alida kiabál és ő is megragadja Herdis mama haját és cibálni kezdi és ott áll Asle és megragadja Herdis mama kezét és Herdis mama erejét veszti és Asle lefogja

Menj már, mondja Asle

Kimegyek, mondja Alida

Menj, mondja a fiú

Vedd a pénzt és menj ki az udvarra és ott várj, mondja Asle

és Alida fogja a pénzt és kimegy az udvarra és megáll a batyuk és a szatyor mellett és hideg van és ragyognak a csillagok és világít a hold és Alida nem hall semmit és látja, amint Asle kijön a házból és hozzálép és Alida nyújtja neki a pénzt és Asle elveszi és összehajtja a bankókat és becsúsztatja a zsebébe és Alida kezébe veszi a két szatyrot és Asle a vállára veszi a két batyut minden holmijukkal és kezébe veszi a hegedűtokot és azt mondja, induljanak és elindulnak lefelé a Hegyen és egyikük sem szól és tiszta az éjszaka, világítanak a csillagok és ragyog a hold és mennek lefelé a Hegyről és lent a Csónakháznál ott van kikötve a hajó

Hajóval megyünk, kérdi Alida

Igen, mondja Asle

De, mondja Alida

Hajóval megyünk, nem lesz baj, mondja Asle

Elkötjük a hajót és elvitorlázunk Bjørgvinbe, mondja

Ne félj, mondja

és Asle és Alida lemennek a hajóhoz és a fiú kihúzza a partig és ráteszi a szatyrokat és a batyukat és a hegedűtokot, és Alida beszáll, és Asle felszedi a horgonyt és kievez a tengerre és azt mondja, szép idő van, világít a hold, tisztán látszanak a csillagok, tiszta, hideg idő van, és a vitorlázáshoz kedvező a déli szél, mondja, most könnyű lesz elhajózni Bjørgvinbe, mondja, és Alida nem akarja megkérdezni, tudja-e, melyik irányba menjenek és Asle azt mondja, pontosan emlékszik, mikor Sigvald papa és ő vitorlással mentek Bjørgvinbe, tudja, melyik irányba menjen, mondja, és Alida ott ül az evezőpadon és látja, amint Asle behúzza az evezőket és kifeszíti a vitorlát és látja őt a kormányrúdhoz ülni és kiúszik a hajó és elhagyja Dylgját, és Alida megfordul és látja, milyen világos ez a késő őszi éjszaka, látja a házat a Hegyen, szomorú látvány a ház és látja a Sziklát, ahol Asléval szoktak találkozni és ahol teherbe esett, ahol megfogant a nemsokára születendő gyermek, az az ő otthona, ott van ő otthon, és Alida látja a Csónakházat, amelyben Asléval lakott néhány hónapig és a hajó kiúszik az öbölből és Alida látja a hegyeket és az apró szigeteket és a sziklákat és a hajó lassan úszik előre

Te csak feküdj le és aludj, mondja Asle

Lefekhetek, kérdi Alida

Igen, mondja Asle

Takarózz be jól a pokróccal és feküdj le a hajó orrába, mondja a fiú

és Alida kibontja az egyik batyut és kiveszi mind a négy pokrócot és megágyaz magának a hajó orrában és jól betakarózik és lefekszik és hallja, ahogy csapkodják a hullámok a hajó oldalát és álomba ringatja a könnyű mozgás és jó meleg van a fekhelyén, ezen a hideg éjszakán és felnéz a ragyogó csillagokra és a kerek fénylő holdra

Most kezdődik az élet, mondja a lány

Most visz ki a hajó az életbe, mondja a fiú

Nem fogok elaludni, mondja a lány

Nem baj, csak feküdj és pihenj, mondja a fiú

Jólesik itt feküdni, mondja a lány

Jó neked, mondja a fiú

Igen, jó nekünk, mondja a lány

és hallja a hullámok közeledését és a hullámok távolodását, és világít a hold és olyan az éjszaka, mintha valami különös nappal lenne és a hajó egyre úszik előre, délnek, a part mentén

Nem vagy álmos, kérdi a lány

Nem, egy cseppet sem, mondja a fiú

és Alida maga előtt látja Herdis mamát, ahogy lekurvázza őt és látja Herdis mamát, ahogy karácsonykor behozza a vacsorát a nagyszobába és boldog és csodaszép és jóságos és nem gyötri még a fájdalom és ő pedig csak eljött, el sem búcsúzott Herdis mamától, és Oline nénjétől sem, csak összeszedte az ételt és berakta a két szatyorba és elhozta a házból az összes pénzt és csak eljött és soha, soha többé nem látja viszont Herdis mamát, ezt tudja, a házat a Hegyen is utoljára látta, ezt biztosan tudja és Dylgját sem látja többé, ha nem ment volna el, akkor megmondta volna Herdis mamának, hogy többé nem gonoszkodik vele, sem akkor, sem később, mert ő most elmegy és nincs több mondanivalójuk egymásnak, azt mondta volna, hogy többé nem bántják egymást és látni se látják, mint ahogy Aslak papát sem látta azután, hogy eltűnt és nem jött vissza, most ő is elmegy és sose jön vissza és erre Herdis mama megkérdezte volna, mi lesz velük és ő azt felelte volna, ne törődjön vele és Herdis mama azt mondta volna, ételt mindenesetre vigyenek és Herdis mama csomagot készít és odaadja Alidának és akkor Herdis mama elővette volna a pénzes dobozt és adott volna neki valamennyit és azt mondta volna, fillér nélkül nem engedi el a lányát a világba és Alida soha többé nem látja Herdis mamát és kinyitja a szemét és látja, hogy eltűntek a csillagok és vége az éjszakának és felül és látja Aslét az evezőnél ülni

Ébren vagy, kérdi a fiú

Jól van, mondja a fiú

Jó reggelt, mondja a fiú

Jó reggelt neked is, mondja a lány

Jó, hogy ébren vagy, mert nemsokára Vågenbe érünk, az már Bjørgvinben van, mondja a fiú

és Alida felkel és leül az evezőpadra és dél felé néz

Nemsokára ott vagyunk, mondja Asle

Ott arra, mondja a fiú

Kimegyünk a nyílt vízre és megkerüljük a félszigetet és máris Byfjordban vagyunk, mondja a fiú

Byfjordból aztán nyílegyenesen Vågen felé megyünk tovább, mondja a fiú

és Alida a fjord mindkét partján csupán erdővel borított lejtőt lát, egyetlen házat sem látni és úszik a hajó Bjørgvin felé és eláll a szél, megáll a hajó és csak a víz sodorja, füstölt húst és kenyeret esznek és hozzá vizet isznak, gyenge szél fúj és aztán jó szél kezd fújni és továbbvitorláznak, míg délután megérkeznek Vågenbe és lehorgonyoztak és kikötöttek és Asle kiszállt a hajóból és kérdezgetni kezdte a Kikötőben, megvenné-e valaki a hajót, nem volt nagy érdeklődés, de mikor sokadszor is engedett az árból, sikerült néhány bankóért eladni a hajót. Azt a néhány bankót hozzátették a többihez. És Asle és Alida megállt a Kikötőben a két batyuval, és a két szatyorral, és a hegedűtokkal és a hegedűvel, amely Sigvald papáé volt, és néhány bankóval, volt néhány bankójuk is. És elindultak és Asle azt mondta, nem számít, merre mennek, csak nézzenek körül, és bár ő már járt Bjørgvinben, nem mondhatni, hogy ismerős lenne a városban, mondta, de Bjørgvin bizony nagy város, az egyik legnagyobb, vagy talán éppen a legnagyobb város Norvégiában, mondta Asle és Alida azt mondta, hogy ő bezzeg sose járt még Torsvikon túl és nagy neki ez a város és ebben a nagy Bjørgvin városban mindenütt emberek és házak veszik körül, nem tudna eligazodni, évekbe telne, míg megismerné, mondta Alida, de szép hely, igazán érdekes, sok a látnivaló és mindig történik valami, mondta a lány és Asle és Alida elindultak a Kikötőből, jobboldalt magas keskeny házakat láttak, balra kikötött hajókat, különféle hajókat, vitorlásokat és vontatóhajókat és egyebeket

És ott van a Piac, mondta Asle

A Piac, kérdezte Alida

Nem hallottál a bjørgvini Piacról, mondta a fiú

De talán igen, ha belegondolok, mondta Alida

A Piacon árulják az árujukat a falusiak, az olyanok, mint te meg én, mondta Asle

Igen, mondta Alida

Hajóval hozzák be a halat és a húst és a zöldséget, vagy ami van eladó, és árulják a Piacon, mondta Asle

De ugye Dylgjából nincs ott senki, mondja Alida

Hát előfordulhat, hogy van, mondja Asle

és arra mutat, ott, a hajókikötő mögött, ott van a Piac, ott, ahol azt a sok embert és a bódékat látod, ott van, mondja a fiú és Alida azt mondja, ne menjenek arra, inkább menjenek át az út túloldalára, ott kevesebben vannak és könnyebb haladni, mondja a lány és átmennek az úton és elhagyják a hegyet és meglátják a sok házat, induljanak el a házak között és keressenek szállást, mondja Asle, olyan sok ház van ott, kivesznek majd egy házat, mondja a fiú

Azután pedig, mondja Asle

Igen, mondja Alida

Aztán megint elmegyek, munkát kell keresni, kell valami jövedelem, mondja a fiú

Munkát fogsz keresni, kérdi Alida

Igen, mondja Asle

Hol, kérdi Alida

Lemegyek a Piacra vagy ki a Kikötőbe és ott megkérdezem, mondja Asle

Hátha van ott kocsma, ahová muzsikus kell, mondja

és Alida nem szól és betérnek egy utcába a házak között és Alida azt mondja, nem kopoghatnak be csak úgy az első házba és Asle azt mondja, be kell kopogni és megállnak és Asle bekopog az ajtón és kilép egy öregasszony és rájuk néz, tessék, mondja, és Asle megkérdezi, van-e kiadó szoba ebben a házban és az öregasszony elismétli, hogy kiadó szoba, és azt mondja, keressenek kiadó szobát ott, ahonnan jöttek, de nem itt Bjørgvinben, ide nem kell több ember, mondja, és becsukja az ajtót és hallják, amint az öregasszony mondogatja, kiadó szoba, kiadó szoba, közben visszabotorkál a házába, kiadó szoba, kiadó szoba, és egymásra néznek és vihognak és átmennek az úton és ott kopognak be egy házba és kis idő múlva kijön egy lány, pislog zavartan feléjük és mikor Asle megkérdi, van-e kiadó szoba a házban, a lány vihogva azt mondja, hogy Aslénak még csak lenne szoba, de annak a nőszemélynek már aligha, mondja a lány, ha néhány hónappal korábban jönnek, neki is akadt volna, de most, ebben az állapotában, aligha, mondja a Lány és nem mozdul és az ajtófélfának támaszkodik és Asléra néz

Bejössz vagy nem jössz be, mondja a Lány

Nem állhatok itt, mondja a Lány

Na mi lesz, felelj, mondja a Lány

és Alida Asléra néz és megfogja a karját

Gyere, megyünk, mondja Alida

Igen, mondja Asle

Akkor indulj, mondja a Lány

Gyere, mondja Alida

és óvatosan meghúzza Asle karját és a Lány hangosan nevet és bemegy és becsukja maga mögött az ajtót és kihallatszik, amint azt mondja, hogy ilyen nincs, ez a fáin fiú és az a kis ribanc, mondja a Lány és valaki azt válaszolja, hogy ez gyakran előfordul, ez bevett szokás, mondja valaki, és egy másik valaki azt mondja, hogy ez mindig, mindig így van, és Asle és Alida továbbmennek az utcán és sokáig járkálnak házról házra

Félelmetes volt az a nőszemély, mondja Alida

Igen, mondja Asle

és továbbmennek és megállnak a következő ház ajtaja előtt és valahány házba bekopognak, egyikben sincs kiadó szoba, minden foglalt, nem adnak ki szobát, nincs itthon az asszony, mondják, ha nem ezért, akkor amazért, de szállás az ő számukra nincs és Asle és Alida tovább jártak a házak között, kicsinyek a házak, a legtöbbjük kicsi, szorosan egymáshoz tapadnak, és keskeny út kanyarog a házak között és néhol kiszélesedik, és nem tudják, hol vannak és merre tartanak, sem Asle, sem Alida, és hogy Bjørgvinben ilyen nehéz legyen a fejük fölé fedelet találni, ahol meghúzódhatnának a hideg és sötét elől, ezt sose gondolták, mert Asle és Alida egész délután és egész este Bjørgvin utcáit rótták és kopogtattak sorban az ajtókon és kérdezgették sorba, van-e kiadó szoba, választ is kaptak, sokféle választ, de legtöbbször azt mondták, hogy nincs kiadó szoba, minden szoba foglalt, ezt mondták, és Alida és Asle jó ideje róják Bjørgvin utcáit és most megállnak és szótlanul állnak és Asle Alidát nézi, azt a hosszú sűrű fekete hullámos haját, azt a fekete szomorú szemét

Nagyon fáradt vagyok, mondja Alida

és Asle látja, hogy a szerelmese fáradt és nem tehet jót egy várandós nőnek, aki nemsokára szülni fog, hogy olyan fáradt legyen, mint amilyen fáradt lehet most Alida, ez semmiképpen sem tehet neki jót

Nem ülhetnénk le egy kicsit, kérdi Alida

Leülhetünk éppen, mondja Asle

és gyalogolnak tovább és esni kezd és csak gyalogolnak tovább, az esőben járkálva átáznak és vacognak, sötét van, hideg van, ősz vége van és nincs hol meghúzódniuk az eső és a hideg és a sötét elől és bárcsak lenne hova leülniük, egy meleg szobába, bárcsak lenne hova leülniük

Fáradt vagyok, mondja Alida

És most már esik is, mondja

Keresünk egy helyet, ahol meghúzódhatunk, mondja Asle

Nem járkálhatunk az esőben, átázunk, mondja

Nem járkálhatunk, mondja Alida

és viszi a szatyrokat és gyalogol tovább az esőben

Fázol, kérdi Asle

Igen, átáztam és fázok, mondja Alida

és megállnak és állnak az utcán az esőben és elindulnak és egy falhoz húzódnak, az eresz alá, és ott állnak a falhoz lapulva

Mit csináljunk, kérdi Alida

Az éjjel meg kell húzódnunk valahol, mondja a lány

Igen, mondja Asle

Legalább húsz ajtón bekopogtunk és szállást kértünk, mondja Alida

Volt az több is, mondja Asle

És senki nem akart befogadni, mondja a lány

Senki, mondja a fiú

Hideg van kint aludni, és átáztunk, mondja a lány

Igen, mondja a fiú

és állnak sokáig és nem szólnak és esik és hideg van és nem látni senkit az utcán, napközben sokan voltak az utcákon, mindenféle népség, fiatalok, öregek, de most benn vannak mind a házaikban, benn a fényben és a melegben, és szakadni kezd az eső és szakad az égből és tócsákban áll előttük a víz és Alida leteszi a szatyrait és leguggol és a mellére csuklik az álla és lecsukódik a szeme és Alida ülve alszik és Asle is nagyon fáradt, nagyon fáradt, hiszen olyan régen feküdtek ágyban és nem tudtak elaludni Herdis mama házában a Hegyen és felkeltek és lementek a hajóhoz és elindultak a hajóval délnek Bjørgvinbe és hosszú volt a hajóút, de jól haladtak, egész éjjel jó szelük volt, csak délelőtt ült el a szél és megálltak és sodródtak a vízen és Asle olyan fáradt, hogy állva elaludna, de nem lehet, azt nem, most nem aludhat, de becsukta a szemét és látja, milyen csendes ma a fjord és kéken csillog, és a nyílt tenger kéken csillog, és a hajó lágyan himbálózik az öbölben, és a Csónakházat zöld lejtők veszik körül, és ő a padon ül és kezében a hegedű és az álla alá teszi a hegedűt és játszik és onnan, onnan a Hegyről Alida szalad felé, és mintha Asle játéka egyesülne Alida könnyű és zölden villanó mozdulataival, és Asle boldogsága muzsikával áraszt el mindent, ami nő és lélegzik, és érzi, hogy Alida iránti szerelme egyre erősebb és a muzsika már maga a szerelem és eláraszt mindent, ami nő és lélegzik, és Alida megáll mellette és leül a padra, és ő csak játszik tovább, és Alida a combjára teszi a kezét, és ő csak játszik, játszik és a muzsikája a magasba száll és megnyílik az ég, mert tegnap ismerték meg egymást, Asle és Alida, és megbeszélték, hogy a lány lejön hozzá, de még alig beszélgettek, tegnap beszélgettek először, de amióta felcseperedtek és abba a korba kerültek, amikor a fiúk nézegetni kezdik a lányokat, és a lányok nézegetni kezdik a fiúkat, meglátták és megbabonázták egymást, már a legelső pillantás a szívükig hatolt, ezt tudták mindketten, szavak nélkül is, és tegnap este beszélgettek először, mert tegnap este Asle elment Sigvald papával muzsikálni a leitai nagygazda lakodalmába, ahol Sigvald papa azon az éjjelen muzsikált, mikor megismerte Silja mamát, akkor a leitai nagygazda házasodott, és tegnap este a lányát adta férjhez, és mikor Asle megtudta, hogy a lakodalomban Sigvald papa fog muzsikálni, kérte, hadd mehessen vele

Jól van, velem jöhetsz, mondta Sigvald papa

Magammal viszlek, nincs mit tenni, mondta

Nincs mit tenni, belőled is muzsikus lesz, mondta

és Sigvald papa azt mondta, hogy ha Asle erre született és ha muzsikusnak kell lennie, akkor legyen az, már most is olyan jól zenél, hogy a játékát tekintve felnőtt muzsikusnak is beillene, és ha valaki muzsikus, akkor nem lehet más, nincs mit tenni, muzsikus lesz ő, a fia is, és ezen nincs mit csodálkozni, mert az apja, az öreg Asle is és a nagyapja, az öreg Sigvald is muzsikus volt, valószínűleg az a család sorsa, hogy zenészek legyenek, holott muzsikusnak lenni inkább istencsapás, leginkább az, mondta Sigvald papa, de ha valaki muzsikus, akkor nem lehet más, ha már így van, akkor nincs mit tenni, igen, erről meg van győződve, mondta Sigvald papa, és ha valaki megkérdezné tőle, mi fakasztja belőle a zenét, akkor azt mondaná, hogy a gyász, mikor valamit gyászol, vagy csak a gyász maga, és játék közben enyhül a gyász és könnyű álommá szelídül és az álom örömet és boldogságot ígér, ezért kell a muzsika, ezért kellett Sigvald papának muzsikálnia, és a gyászból mindenkinek kijutott és ezért szerették hallgatni a muzsikát, ez így volt, mert a muzsikától felemelkedik és a magasba száll az emberek lelke, akár halotti tort, akár esküvőt tartottak, vagy akár csak táncra és mulatságra jöttek össze, de miért éppen nekik jutott a muzsikussors, ezt bizony nem tudta Sigvald papa, honnan tudta volna, Sigvald papa sose volt túl eszes, de tűrhető muzsikus volt, már kicsi gyerekkora óta, olyan idős korában, mint Asle, mikor olyan idős volt, mint most Asle, már tűrhető muzsikus volt, sok mindenben hasonlítanak egymásra, mondta Sigvald papa, és mikor olyan idős volt, mint most Asle, elkísérte az apját, Asle nagyapját lakodalomba muzsikálni, ahogy most Asle kíséri el őt és így tanulta el tőle a muzsikálást, és nyár derekán elmehetett a bálba Sigvald papával muzsikálni, és elmehetett vele a torra muzsikálni, ahogy Sigvald papa is elment az apjával lakodalomba, torra, bálba, de hogy kedvére volt-e Sigvald papának, hogy a fia is muzsikus lesz, ez más kérdés, és nem is jutott senkinek eszébe, a muzsikussorsról nem kérdezte senki, de aki nincstelen, annak iparkodnia kell és élni Isten ajándékával, így volt, ilyen volt az élet

Ma este megpróbálhatsz muzsikálni, mondta Sigvald papa

és azt mondta, hogy menjenek el ketten a lakodalomba, és mikor már muzsikált egy ideig, Asle átveszi, mondta

A tánc elején én játszom, mikor meg már belemelegednek, átveszed a hegedűt, mondta

és Sigvald papa és Asle felvették az ünneplőruhájukat és Silja mama enni adott nekik, és azt mondta, hogy viselkedjenek rendesen és ne igyanak sokat és ne csináljanak bolondságot, mondta Silja mama, és Sigvald papa elindult a hegedűtokkal a kezében és mellette ment Asle és mikor már mentek egy ideig és a leitai nagygazda udvarához közeledtek, az apa leült és elővette a hegedűjét, állított rajta és keresgélte egy kicsit a hangot az ujjával és aztán elővett a tokból egy üveget és jól meghúzta és megint játszott egy kicsit, vigyázva, mintha csak próbálgatná a hegedűt, aztán Sigvald papa Aslénak adta az üveget és mondta, húzza meg és Asle meghúzta és odaadta neki a hegedűt és mondta, hogy kezdje el lassan és aztán fokozza a tempót, mindig akkor jó a muzsika, ha először csak keresgéli a hangot az ujjával, aztán nekilendül, majdnem a semmiből kezdje, aztán húzza rá, a semmiből emelkedjen fel a magasba, mondta és Asle megpróbált a semmiből felemelkedni a magasba, egészen lassan kezdte, amilyen lassan és halkan csak tudta, és felszállt

Ez az, mondta Sigvald papa

Már most is remekül muzsikálsz, mondta

Úgy játszol, mintha sose csináltál volna mást, mondta

és Sigvald papa megint meghúzta az üveget és Asle visszaadta neki a hegedűt és Sigvald papa Aslénak nyújtotta az üveget és Asle megint meghúzta és nem mozdultak csak ültek ott szótlanul

Muzsikusnak lenni istencsapás, mondta aztán Sigvald papa

Mindig menni, mindig csak elmenni, mondta

Igen, mondta Asle

Otthagyni a kedvesedet, otthagyni önmagadat, mondta Sigvald papa

Mindig mást szolgálni, mondta

Mindig, mondta

Sosem a magad kedve szerint, mondta

Mindig más kedve szerint, mondta

és Sigvald papa azt mondta, hogy neki Silja mama és Asle a mindene, neki ugyan nem hiányzik a sok menés és muzsikálás, de mit tehet, nincs semmije, a világon semmije sincs, csak a hegedűje és a két keze és ez a nyomorult muzsikusélete, mondta Sigvald papa és felállt, azt mondta, induljanak Leitába a nagygazdához és végezzék a dolgukat, amiért fizetik őket, és azt mondta, Asle maradjon kint az udvaron és tegye, amihez kedve van, és később, estére, mikor már erősen járják a táncot, jöjjön be, hogy lássa őt, és mikor majd int neki és szünetet tart, akkor veszi át Asle a hegedűt

Húzd, mondta Sigvald papa

Mostantól kezdve te muzsikálsz, mondta Sigvald papa

Így lett muzsikus a nagyapádból, akiről elneveztünk, mondta

És most te vagy soron, mondta

Egyszer én is így kezdtem, mondta

és Asle hallja, hogy Sigvald papa hangja megakad és ránéz és látja, amint ott áll mozdulatlanul és könnyes a szeme és Asle látta, amint a könny lefolyt Sigvald papa állára és megfeszült az állkapcsa és szeméhez emelte az öklét és széttörölte a könnyeket

Induljunk, mondta Sigvald papa

és Asle Sigvald papa hátát nézte, ahogy ment előtte, és nézte a hosszú haját, egy darab madzaggal volt megkötve hátul, Sigvald papa haja egykor fekete volt, olyan fekete, mint Asléé, most teli volt ősz szálakkal és meg is ritkult és Sigvald papa kissé nehezen lépked, már nem fiatal de nem is öreg, és Asle hallja, hogy megszólal egy hang, nem maradhatnak itt, mondja a hang és Asle kinyitja a szemét és meglát egy magas fekete kalapot és egy szakállas ábrázatot és ott áll egy ember, az egyik kezében hosszú bot, a másikban lámpás és a lámpást Asle arcához emeli és egyenesen Asle arcába néz

Itt nem lehet aludni, mondja az Ember

Itt nem lehet aludni, hallják, mondja ismét az Ember

és Asle látja, hogy az Emberen hosszú fekete kabát van

El kell innen menni, mondja az Ember

Igen, mondja Asle

De nem tudjuk, hova menjünk, mondja

Nincs hol lakniuk, kérdi az Ember

Nincs, mondja Asle

Akkor beviszem magukat a fogdába, mondja az Ember

Mit követtünk el, kérdi Asle

Még semmit, mondja az Ember

és hümmög egy kicsit és leengedi a lámpást

A nyárnak vége, mondja az Ember

Ősz végén sötét van, hideg és nyirkos a levegő

De hol találunk szállást, kérdi Asle

És ezt tőlem kérdi, mondja az Ember

Igen, mondja Asle

Van elég fogadó és szálló Bjørgvinben, mondja az Ember

Itt, a Felső utcában is van néhány, mondja

Fogadó és szálló, kérdi Asle

Igen, mondja az Ember

És kapunk ott szállást, kérdi Asle

Kapnak, mondja az Ember

De hol, kérdi Asle

Ott az utca végén a túloldalon van egy fogadó, mondja az Ember

és az utca végére mutat

Ott ahol ki van írva, hogy Fogadó, mondja

De nincs ám ingyen, mondja

Menjenek, mondja

és az Ember elmegy és Asle Alidára néz és látja, ahogy guggolva alszik és az álla a mellén, és itt természetesen nem maradhatnak, ebben a hidegben, ebben a sötétben, ebben az esőben most, ősz végén, de még egy kicsit, egy kicsit még pihenhetnek, jót fog tenni és Asle olyan fáradt, olyan fáradtnak érzi magát, hogy leginkább ő is lefeküdne és elaludna és feküdne és aludna egy hétig és ő is leguggol és Alida hajára teszi a kezét és Alida haja vizes és Asle végigsimítja a haját és ujjaival beletúr és becsukja a szemét és fáradtnak és erőtlennek érzi magát és látja Sigvald papát a leitai házban a széken ülve muzsikálni, a fekete-ősz hosszú hajával, amelyet egy madzag fog össze hátul és Sigvald papa felemeli a vonót, és elhal a zene, és Sigvald papa feláll és kortyol egyet az üvegből és kortyol egyet a korsóból és körülnéz és meglátja Aslét és magához inti és odaadja neki a hegedűt

Most muzsikálj te, mondja Sigvald papa

Így van ez, bizony, mondja

Adok egy kis erősítőt, mondja és Aslének nyújtja az üveget és Asle alaposan meghúzza és még egyszer meghúzza és visszaadja Sigvald papának az üveget és Sigvald papa odanyújtja neki a korsót

Igyál egy kis sört is, mondja

A zenésznek kell az erősítő, mondja Sigvald papa

és Asle kortyol a sörből és visszaadja Sigvald papának a korsót és leül a székre és ölébe veszi a hegedűt és végighúz a húrokon és pengeti egy kicsit a hegedűt és azután rendesen az álla alá fogja és nem hangzik rosszul és Asle muzsikál, és kezdődik a tánc, és Asle muzsikál és csak húzza és nem hagyja abba, húzza tovább, győzni akar a nehéz gyász fölött, könnyíteni akar a gyászon, enyhíteni és könnyíteni, szárnyat bontani és könnyedén felemelkedni a magasba, addig fog játszani és csak húzza és húzza és rátalál a hangra, amely a magasba emeli a muzsikát és szárnyalni kezd, igen, igen, szárnyal a magasba, most már nem is kell húzni, magától szárnyal a muzsika, világot teremt maga körül, és aki hallgatja a muzsikát, mind érzi, és Asle felemeli a tekintetét és meglátja, hogy ott áll a lány, ott áll a lány, Asle meglátja maga előtt Alidát, ott áll a dús fekete hullámos hajával és a fekete szemével. És Alida hallja. Hallja, hogy felszáll a muzsika és ő is a magasban lebeg. A föld fölött lebeg. És most együtt lebegnek a magasban, a fiú és a lány. Alida és Asle. Asle látja Sigvald papa arcát és mosolyog, mosolya csupa öröm és Sigvald papa szájához emeli az üveget és alaposan meghúzza. És Asle hagyja, hogy szóljon a muzsika. És Alida vele van. Asle a szemében látja, hogy vele van. És Asle hagyja, hogy lebegjen. És amikor a lebegésben súlytalanná válik, felemeli a vonóját és a hangok szétszivárognak. És Asle feláll és átnyújtja Sigvald papának a hegedűt és Sigvald papa átöleli és magához szorítja. És Sigvald papa kezében a hegedűvel magához szorítja Aslét. És Sigvald papa hátraveti a fejét, álla alá fogja a hegedűt és lábával veri a ritmust és játszani kezd. És Asle elindul Alida felé, Alida ott áll a fekete hosszú hajával és a nagy szomorú fekete szemével. És Alida elindul Asle felé, és Asle átkarolja, és kimennek és egyikük sem szól, csak mikor már kinn vannak az udvaron és megállnak, és Asle elengedi a vállát

Te vagy Asle igaz, kérdi Alida

És te Alida, mondja Asle

és állnak szótlanul

De én már láttalak, mondja Alida

Én is téged, mondja Asle

és állnak szótlanul

Szépen játszottál, mondja Alida

Köszönöm, mondja Asle

Itt szolgálok a leitai nagygazdánál, mondja Alida

Ma tálalnom kellett, de ahogy elkezdődött a tánc, végeztem, szabadom van, mondja a lány

Az én anyám is itt szolgált, mondja Asle

Menjünk el sétálni, mondja

Elmehetünk, mondja Alida

Arrafelé van egy szikla, lelátni róla a tengerre, mondja a lány

Elmenjünk a sziklához, kérdi Alida

Menjünk, mondja Asle

és elindulnak egymás mellett, és Alida a szikla felé mutat, arra van a Szikla, mondja, ahonnan látni a tengert és a Szikla tetejéről nem látszik a leitai gazdaság és a házak, ez benne a jó, mondja a lány

Neked nincs testvéred, kérdi Alida

Nincs, mondja Asle

Nekem van egy nővérem, Olinének hívják, mondja Alida

De én nem szeretem Oline nénémet, mondja

Neked vannak szüleid, kérdi

Igen, mondja Asle

Nekem van apám is és anyám is, de az apám elment és nem jött vissza, ennek már sok éve, mondja Alida

Nem tudja senki, mi lett vele, mondja

Igen, mondja Asle

Egyszerűen csak eltűnt, mondja Alida

felkapaszkodnak a Sziklára és leülnek egy nagy lapos kőre

Mondjak valamit, kérdi Alida

Igen, mondja Asle

Amikor muzsikáltál, mondja a lány

Igen, mondja Asle

Amikor muzsikáltál, apámat hallottam énekelni, mondja Alida

Kicsi koromban mindig énekelt nekem, mondja

Más emlékem nincs az én Aslak papámról, mondja

A hangjára emlékszem, mondja

És a hangja hasonlított a muzsikádra, mondja

és közelebb ül Asléhoz, és ülnek szótlanul

Te vagy Alida, mondja a fiú

Én vagyok Alida és akkor mi van, mondja a lány

és nevet egy kicsit és azt mondja, hogy csak hároméves volt, amikor Aslak papa elment és vissza se jött többé, és a hangja az egyetlen emléke róla és nem érti, mondja Alida, de amikor Asle muzsikált, meghallotta Aslak papa hangját, mondja Alida és Asle vállára hajtja a fejét és sír és átöleli Aslét és magához szorítja és Alida csak sír Asléhoz simulva és a fiú nem tudja, mit mondjon, mit csináljon, hova tegye a kezét, hova tegye magát és azután átöleli Alidát és magához vonja és ülnek és ujjaikkal végigjárják egymás testét és érzik, hogy ugyanaz a muzsika zeng a fülükben és érzik, hogy együtt lebegnek és egyesülnek a lebegésben és Asle érzi, hogy Alida sokkal fontosabb neki, mint önmaga és a világ minden kincsét neki adná

Holnap gyere le a Csónakházba, mondja Asle

Muzsikálok még neked, mondja

Leülünk a Csónakház elé a padra és muzsikálok neked, mondja

és Alida azt mondja, lejön

Aztán megint felkapaszkodunk ide, a Sziklánkra, mondja

és Asle és Alida felállnak és nem mozdulnak és a földet nézik és alig néznek egymásra és megfogják egymás kezét és csak állnak

Ott a tenger, mondja Alida

Szép a tenger, mondja Asle

és nem szólnak, és minden eldőlt, és nincs szükségük szavakra, mert már úgyis mindent elmondtak, és úgyis minden eldőlt

Te muzsikálsz és papa énekel, mondja Alida

és Asle felriad és magához tér és Alidára néz

Mit mondtál, kérdi Asle

és Alida magához tér és Asléra néz

Mondtam valamit, kérdi a lány

Nem, talán nem mondtál semmit, mondja Asle

Nem tudom, mondja Alida

Fázol, kérdi Asle

Kicsit, mondja Alida

Nem, talán nem mondtam semmit, mondja

Mintha mondtál volna valamit az apádról, de lehet, hogy csak álmodtam, mondja Asle

Valamit az apámról, kérdi Alida

Igen, talán álmodtam, mondja

Álmodtál, kérdi Asle

Igen, mondja Alida

és Asle leereszti a karját és átkarolja Alida vállát

Nyár volt, mondja

Meleg volt, mondja

Hallgattam, ahogy muzsikálsz, a padon ültél a Csónakház előtt és muzsikáltál és jó volt hallgatni és megláttam közeledni apámat és ő énekelt és te muzsikáltál, mondja

Álljunk fel, el kell innen mennünk, mondja Asle

Nem aludhatunk itt, mondja

Te is aludtál, kérdi a lány

Igen, elszundítottam, mondja a fiú

és Asle feláll

Szállást kell keresnünk, mondja

és Alida is feláll és nem mozdulnak és aztán Asle felveszi a batyuit és a vállára veti

Tovább kell mennünk, mondja

De hová, kérdi a lány

Az utca végén van egy fogadó, az utca túloldalán, azt mondják ott kapunk szállást, mondja Asle

Azt mondják, ez itt a Felső utca, mondja

és Alida felveszi a szatyrait és Alida nem mozdul, áll a mellére tapadó vizes hosszú fekete hajával és a sötétben világító fekete szemével és a nagy hasával, nem mozdul, lassan Aslére néz és Asle lehajol és felveszi a hegedűtokot és lassan elindulnak az utcán a sötétben, a hidegben, az esőben, ősz végén, és átmennek az úton

Az ajtó fölé ki van írva, hogy Fogadó, mondja Asle

Te tudod, mondja Alida

és Asle az ajtóhoz lép és kinyitja és Alidára néz

Gyere már, mondja a fiú

és Alida lassan előremegy és belép a házba és Asle utána és bent a sötétben meglátja egy férfi körvonalait, egy asztalnál ül és az asztalon gyertya ég

Isten hozta, mondja a Férfi

és végigméri őket

Van itt kiadó szoba, kérdi Asle

Lehet róla szó, mondja a Férfi

és végigméri őket és Alida nagy hasán áll meg a tekintete

Köszönjük szépen, mondja Asle

Lehet róla szó, mondja a Férfi

Köszönöm, mondja Asle

és a Férfi tovább nézi Alida hasát

Lássuk csak, mondja a Férfi

és Alida Asléra néz

Mennyi időre, kérdi a Férfi

Nem tudjuk, mondja Asle

Néhány napról lenne szó, kérdi a Férfi

Igen, mondja Asle

Most érkeztek Bjørgvinbe, kérdi a Férfi

és Alidára néz

Igen, mondja a lány

És honnan, kérdi a Férfi

Dylgjából, mondja Asle

Dylgjából, mondja a Férfi

Akkor lesz kiadó szoba, mondja

Látom átáztak és fáznak, nem járhatnak az utcán a sötét éjszakában, esőben, most, ősz végén, mondja

Köszönöm, mondja Asle

és a Férfi a könyve fölé hajol, amely kinyitva fekszik előtte az asztalon és Alida Asléra néz és megfogja a karját és könyörögve néz rá és Asle nem érti az egészet és Alida húzza magával kifelé és Asle követi és a Férfi felnéz a könyvből és azt mondja, hogy akkor nem maradnak itt, de ha mégis kellene szállás, akkor csak jöjjenek vissza, mondja a Férfi és Alida kinyitja az ajtót és Asle megfogja az ajtót és kimennek és kint állnak az utcán és Alida azt mondja, hogy abban a fogadóban nem maradhattak, Asle nem vette észre, nem látta annak a Férfinek a tekintetét, nem látta, ahogy nézett, Asle nem lát semmit, nem vesz észre semmit, csak ő lát, mondja Alida és Asle nem érti, miről beszél

De nagyon fáradt vagy, átáztál és fázol, keresek neked szállást, mondja Asle

Igen, mondja Alida

és Asle és Alida lassan elindulnak lefelé a Felső utcán az esőben és kiérnek egy térre és továbbmennek, lassan lépkednek, és mikor az utcasarokra érnek, az utca végén meglátják Vågent és végigmennek az utcán és meglátják a Kikötőt, és előttük megy egy öregasszony, honnan került oda, Asle nem vette észre, de most mindenesetre látja, ott megy előttük, előregörnyedve viaskodik a széllel és a hideggel és az esővel, ugyan honnan pottyant ide, mert hirtelen csak ott termett, az egyik kis utcából jöhetett ki valahol előttük és Asle nem vette észre, így történhetett

Ez az öregasszony itt előttünk honnan pottyant ide, mondja Alida

Honnan pottyant ide, honnan, mondja Asle

Egyszer csak itt termett, mondja

Egyszer csak megláttam őt előttünk menni az utcán, mondja Alida

Nagyon-nagyon fáradt vagy, kérdi Asle

Igen, mondja Alida

és az öregasszony előttük megáll és elővesz egy nagy kulcsot és beteszi a zárba és kinyitja vele a kis ház ajtaját a sötétben és bemegy az ajtón és Asle azt mondja, hogy abba a házba ment be, ahol először kopogtattak szállásért, mondja Asle és Alida is így gondolja, és Asle az ajtóhoz siet és megragadja a kilincset és kitárja az ajtót

Van itt kiadó szoba, kérdi

és az Öregasszony lassan szembefordul vele, és a kendőjéről csurog a víz és lecsurog az arcán, és Asle felé tartja a gyertyát

Nocsak, megint itt van, mondja az Öregasszony

Ma már kérdezte egyszer, mondja

Nem emlékszik, mit mondtam, kérdi

Elfelejtette, kérdi

Szobát maguknak, kérdi

Igen, szállás kell éjszakára, mondja Asle

Maguknak nincs szállás, mondja az Öregasszony

Hányszor mondjam még, mondja

és Asle az ajtóban áll és Alida felé biccent és Alida hozzálép és beáll az ajtóba

Kettejüknek kell a szoba, kérdi az Öregasszony

Nem csodálkozom, mondja

Erre hamarabb kellett volna gondolni, mondja

Mielőtt megcsinálták a bajt, mondja

Nem járkálhatunk kint egész éjjel, mondja Asle

Más tán járkálhat kint az esőben most ősz végén, mondja az Öregasszony

Nem lehet, ebben az esőben és hidegben nem, mondja

Ősz végén Bjørgvinben, mondja

Nincs hova mennünk, mondja Alida

Erre hamarabb kellett volna gondolni, mondja az Öregasszony

De akkor nem gondolkozott, mondja

és Alidára néz

Máshol járt az esze, mondja

Sok ilyent láttam életemben, mint maga, mondja

Mindig hozzám jönnek, mondja

És maguk nálam keresnek szállást, mondja

Én adjak szállást magának és a fattyújának, mondja

Mit képzelnek rólam, mondja

Hogy olyan vagyok én is, mondja

Na menjenek már, mondja

És az Öregasszony hadonászik a szabad karjával és hessegeti el őket

De, mondja Asle

Nincs semmi de, mondja az Öregasszony

és Alidára néz

Jártak nálam olyanok, mint maga, éppen elegen, mondja az Öregasszony

Olyanok, mint maga, mondja

Az olyanok, mint maga, nem érdemelnek mást, ott fagyjanak meg, ahol vannak, mondja

Ilyen szégyent, mondja

Hol van olyankor az eszük, mondja

és Asle átkarolja Alida vállát és betolja a folyosóra és becsukja mögötte az ajtót

Mit képzel, mondja az Öregasszony

Uram Jézus, miket kell megélnem, mondja

és Asle leteszi a batyukat és a hegedűtokot a folyosóra és az Öregasszonyhoz lép és megmarkolja a gyertyatartót és lefejti róla az Öregasszony ujjait és megáll és Alida arcához emeli a gyertyát

Ezt nem ússza meg szárazon, mondja az Öregasszony

Engedjen, mondja

és Asle elállja előle az utat

Menj be, mondja

és Asle kinyitja az egyik ajtót és a gyertyával bevilágít a helyiségbe

Menj csak be a konyhába, mondja

és Alida csak vár

Menj már, menj be a konyhába, mondja Asle

és Alida belép a nyitott ajtón és az asztalon az ablak mellett meglát egy gyertyát és az asztalhoz lép, leteszi a szatyrait az asztalra és meggyújtja a gyertyát és leül az asztalhoz egy székre és az ajtónyílás felé néz és látja Aslét a folyosón, Asle keze az Öregasszony szájára tapasztva és Asle becsukja az ajtót és Alida kinyújtja a lábát az asztal alatt és nehezen lélegzik és kezét a gyertyalángnál melegíti, boldogság és meleg sugárzik a karjába és a lábába és könnyel telik meg a szeme és nézi a lángot és nagyon fáradt, nagyon fáradt és fázik, nagyon fázik és Alida lassan feláll és kezében a gyertyával a kályhához lép és a kályha mellett meglát egy kosár fát és megrakja a kályhát és begyújt és a kályha mellé áll és a fáradtságtól azt sem tudja, hol van, és éhes, de ételt hoztak magukkal, sok ételt hoztak, mindjárt eszik is valamit és nemsokára melegít a kályha és karját a kályha fölé nyújtja és megint nehezen lélegzik és a fal mellett meglát egy padot és a padhoz lép és leveti az ingét és magára tekeri a padra terített pokrócot és lefekszik és becsukja a szemét és hallja az eső kopogását és elfújja a gyertyát és valami nyikorgó hangot hall, mintha kerék lenne, mintha egy kerék verődne az utca kövéhez és látja, hogy ritkul a köd és áttörnek rajta a nap sugarai és elétárul a csendes, vakítóan fényes tenger és meglátja Aslét az utcán, amint egy kordét húz maga után és a kordén két hordó és Alida a gyerek dús fekete hajára teszi a kezét, aki mellette áll, beletúr a hajába és kedves kicsi Sigvaldnak szólítja és elénekel egy dalt a kedves kicsi Sigvaldnak, Aslak papa egyik dalát, amit egykor neki énekelt, azt énekli a kicsi Sigvaldnak, a fiacskájának, és kicsi Sigvald ránéz azzal a nagy fekete szemével, és ahol a fjord összeér a nyílt tengerrel, Alida egy tutajt lát a csendes, vakítóan fényes vízen, csak sodródik, mert szél nem fúj, és Alida fényes csillag, amely a sötétbe hanyatlik és zuhan és zuhan és akkor Alida egy hangot hall és kinyitja a szemét és Asle áll előtte

Aludtál, kérdi a fiú

Talán elaludtam, mondja Alida

és látja Aslét, a pad mellett áll, kezében gyertya, és a gyertyalángnál Alida csak a fekete szempárt látja, és a szempárban Aslak papát, amint énekel a kicsi lányának, mielőtt eltűnt és többet soha nem jött vissza

Eszünk valamit, kérdi Asle

Éhes vagyok, mondja

Én is éhes vagyok, mondja Alida

és Alida a pad szélén ül és a konyha átmelegedett, jó meleg van, lecsúszik a pokróc és Alida csak ül, és súlyos melle szétömlik a gömbölyű, nagy hasán, és látja, hogy Asle levetkőzik és leül mellé és átkarolja a vállát, és lefekszenek és a pokróc alatt egymáshoz simulnak

Először pihenünk egy keveset, mondja Asle

Jó ideje nem aludtál, mondja Alida

Nem, mondja a fiú

Nagyon fáradt lehetsz, mondja a lány

Igen, mondja Asle

És éhes is, te is éhes vagy, mondja Alida

Igen, nagyon éhes vagyok

Először pihenünk egy keveset, aztán eszünk, mondja a fiú

és Asle és Alida egymás mellett fekszenek és szorosan egymáshoz simulnak és Asle látja a hajót, ahogy szépen siklik a tengeren, és a távolban Bjørgvin látszik, hamarosan odaérnek, már Bjørgvinben vannak, és Asle látja Alidát a hajó orrában ülni, és a hajó szépen siklik a tengeren, és most minden szép és sikerült, sikerült elérniük Bjørgvinbe és most kezdenek élni, és Asle látja, amint Alida feláll és büszkén áll a hajó orrában, és Asle érzi, hogy ő maga nem is fontos, a lebegés a fontos, amelyre a muzsika tanította, a muzsikusok tudják, mit jelent, és Asle a magasba lebben és Alidához ér

II

Bjørgvinben, a Felső utcában, egy kicsi házban egy padon Asle és Alida fekszik és alszik, alszik, alszik és alszik, és Asle felébred és kinyitja a szemét és körülnéz a szobában és hirtelen nem tudja, hol van, és maga mellett látja Alidát nyitott szájjal aludni és eszébe jut a hideg szürke konyha és Asle feláll és gyertyát gyújt és emlékezik és emlékezik és megrakja a kályhát és begyújt és visszabújik az ágyba a pokróc alá Alida mellé és Alidához simul és hallja, ahogy pattog a tűz a kályhában, és hallja, ahogy kopog az eső az utcán és a háztetőn, és éhes, de jó sok ételt hoztak magukkal a Hegyről Herdis mama kamrájából, és amikor kicsit felmelegszik a konyha, felkel és előveszi az ételt a szatyorból és azután, később, lemegy a Piacra és a Kikötőbe és dolog után néz, és lenni kell valami munkának, kell a jövedelem, és Asle Alidára pillant, a lány mellette fekszik émetten

Ébren vagy, kérdi Asle

Itt vagy, kérdi Alida

Igen, igen, itt vagyok, mondja Asle

Jól van, mondja Alida

és egymás mellett fekve bámulnak a levegőbe

És már be is fűtöttél, mondja Alida

Igen, igen, mondja Asle

és egymás mellett fekve hallgatnak, és Asle megkérdezi, hozzon-e be egy kis ennivalót, és Alida azt mondja, hogy jó lenne, és Asle kimegy és behozza az ennivalót, és felülnek az ágyban és ülnek az ágyban és esznek és felkelnek, a ruhájuk már megszáradt, felöltöznek, kicsomagolják a holmijukat, amit a két batyuban hoztak a Csónakházból

Körülnéztél a házban, kérdi Alida

Nem, mondja Asle

és Alida kinyitja az első ajtót, és mikor Asle előremegy a gyertyával, látják, hogy egy kis szobába léptek, a szoba falán szép képek és asztal és székek és egy ajtó, és Alida kinyitja az ajtót, és Asle előremegy a gyertyával, és látják, hogy egy kis kamrába léptek, a kamrában szépen bevetett ágy, az ágyon takaró

Jó ez a kis ház, mondja Alida

Igen, mondja Asle

Jó ház, mondja Alida

és összegörnyed és azt mondja, hirtelen fájdalom nyilallt belé, fájdalom, olyan, mintha megütötték volna, olyan fájdalom nyilallt a hasába, mondja, iszonyatosan fáj a hasa, mondja, talán, talán szülni fog, mondja és rémülten Asléra néz, és Asle átfogja a vállát és felsegíti a kamrában az ágyra és ráteríti a takarót, és Alida összegörnyed és felsikolt és megfeszül és suttogja, hogy szülni fog, és Asle keressen valakit, aki segít

Aki segít, mondja a fiú

Szülni fogok, mondja a lány

Keress egy asszonyt, mondja

Igen, mondja Asle

és látja, hogy Alida csendesen fekszik, olyan, mint máskor

Szülni fogok, menj és hívjál valakit, mondja a lány

Kit hívjak, kérdi a fiú

Nem tudom, mondja Alida

De hívnod kell valakit, mondja

Nincs egy asszony ebben a nagy Bjørgvin városban, kérdi a lány

Igen, mondja Asle

Egy asszony, kérdi

és Alida felsikolt és dobálja magát az ágyban, és vajon kihez menjen itt, Bjørgvinben, nem ismer senkit, Bjørgvin város széles környékén nem ismer senkit, és Alida csendesen fekszik, mint máskor

Hívnod kell valakit, mondja Alida

és megint felsikolt és teste ívbe feszül és hasa magasra emeli a takarót

Igen, igen, azonnal, mondja Asle

és kimegy a konyhába és onnan a tornácra és onnan az utcára, és kint a Felső utcát szürke félhomály fedi, és esik, és egy lélek sincs az utcán természetesen, tegnap sokan jártak az utcán, de most egy lélek sincs, de találnia kell valakit, aki segít Alidának, és elindul lefelé az utcán és végig kell mennie az utcán, le a Piacig, ott talál valakit, és az utca végére ér és körülnéz a Piacon és meglátja szembejönni a tegnapi embert, az ember kezében bot, fején magas kalap, ábrázatát szakáll fedi, és hosszú fekete köpenyt visel, Asle néhány méterre van az Embertől és meg kell tőle kérdeznie, segítene-e, és Asle az Ember elé lép és a szemébe néz

Kérem, mondja Asle

Igen, mondja a Ember

Azt szeretném kérdezni, mondja Asle

Igen, mondja Asle

Segítséget szeretnék kérni, mondja Asle

Miben tudok segíteni, kérdi az Ember

A feleségem szülni fog, mondja Asle

Nem vagyok én bába, mondja az Ember

De nem tudja, hol találok egy asszonyt, aki segítene, mondja Asle

és az Ember nem mozdul és nem szól

Az utca végén lakik egy öregasszony, mondja az Ember

Ő ért az effélékhez, mondja

Menjünk el érte, mondja

és lassú rövid léptekkel elindul felfelé a Felső utcán lassan és méltóságteljesen lépked, miközben minden második lépésnél előrelendíti a botot, és Asle mögötte megy és látja, hogy az Ember a kis ház felé veszi az irányt, ahol Alida fekszik és sikoltozik és vergődik a kamrában, és az Ember megáll a ház előtt, amelyben Asle és Alida talált menedéket az ősz végi eső és szél és hideg elől, és az Ember bekopog az ajtón és vár és Asléhoz fordul és azt mondja, hogy az Öregasszony bizony nincs otthon, és az Ember másodszor is bekopog az ajtón és vár

Úgy látom, mondja az Ember

Az Öregasszony bizony nincs itthon, mondja

Lenne még valaki, mondja

Igen, a Bába Skutevikában, mondja

Igen, mondja

Menjen le a Piacra, onnan a Kikötőbe, aztán menjen tovább, míg kiér Skutevikába, ott kérdezze meg megint, mondja az Ember

és Asle bólint és megköszöni és megfordul és elindul az utcán a Piac felé és elhagyja a Piacot és elhagyja a Kikötőt és megy tovább, és esik az eső, és hideg is van, és Asle addig megy, míg Skutevikába ér és megkérdezi, merre menjen tovább, és megmutatják neki a Bába házát, és Asle bekopog az ajtaján, és a Bába ajtót nyit és azt mondja, hogy rendben van, indulhatnak, és a Bába és Asle elindulnak a kis házba a Felső utcába

A felesége az Öregasszony házában van, kérdi a Bába

Ha az Öregasszony nem tud segíteni, akkor én sem, mondja a Bába

és Asle kinyitja az ajtót és gyertyát gyújt és kinyitja a szoba ajtaját, és a Bába belép a szobába

A kamrában van, kérdi a Bába

és Asle bólint és azt mondja, igen, és teljes csend van, egy hangot sem hallani a kamra felől

Maradjon itt, mondja a Bába

és megfogja a gyertyát és elindul és kinyitja a kamra ajtaját és bemegy és becsukja maga mögött az ajtót, és csend van, csak a tenger halk morajlását hallani, és pereg az idő és megáll az idő, és a kamra felől nem jön hang, és Asle hallja, hogy valaki kopog az ajtón, és kimegy a folyosóra és kinyitja az ajtót és meglátja az embert, az ember kezében bot, fején magas kalap, ábrázatát szakáll fedi, és hosszú fekete köpenyt visel

Maga itt van, kérdi az Ember

Igen, mondja Asle

A feleségem szül, mondja

Az Öregasszony nem volt itthon, kérdi az Ember

és Asle nem tudja, mit feleljen

Nem az Öregasszony van itt, hanem a Bába

Nem értem, mondja az Ember

és éles sikoltás hallatszik, mintha most nyílna meg a föld, aztán újabb sikoltások és az Ember megrázza a fejét és lassan elindul felfelé a Felső utcán és Asle kilép a házból és elindul lefelé a Felső utcán és kimegy a Piacra és elhagyja a Kikötőt és csak megy és meg sem áll és visszamegy a Piacra és siet vissza a Felső utcába és belép a kis házba, és a konyhában az asztalnál ül a Bába

Apa lett, mondja a Bába

Egészséges fia született, mondja

és a Bába feláll és bemegy a szobába és kinyitja a kamra ajtaját és megáll és Asléra néz

Nem tudja, hol van az Öregasszony, kérdi a Bába

Nem, mondja Asle

Most menjen be a kamrába, mondja a Bába

és Asle belép a kamrába és az ágyban Alida fekszik, karjában pólya, fekete haj látszik ki belőle

Megszületett kicsi Sigvald, kérdi Asle

és látja, hogy Alida bólint

Világra jött kicsi Sigvald, mondja Asle

és Asle látja, hogy kicsi Sigvald hunyorog, és egy fekete fényes villanást érez

Kicsi Sigvald, mondja Alida

és Asle csak áll, pereg az idő és megáll az idő, és a Bába azt mondja Aslénak, hogy akkor ő most visszamegy Skutevikába, itt már nincs rá szükség, és Asle csak nézi Alidát, ahogy fekszik az ágyban, és nézi, nézi kicsi Sigvaldot és Asle közelebb lép és magasra emeli kicsi Sigvaldot

Ez a beszéd, mondja Asle

Már csak mi maradtunk, mondja Alida

Te meg én, mondja Asle

És kicsi Sigvald, mondja Alida

Tartalom

Álmatlanság

Olav álma

Esti dal

Kiadta a Pesti Kalligram Kft.,
Budapest, 2024
Elektronikus kiadás

Felelős kiadó Mészáros Sándor
Felelős szerkesztő Beke Zsolt
Borító Hrapka Tibor
Elektronikus könyv Nagy Lajos

kalligram.libricsoport.hu

ISBN 978 963 468 503 6

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL OFL