A medál

A kis tornászom smaragdja

Révész János

2022

Underground Kiadó Kft.

www.undergroundkiado.hu

Minden jog fenntartva!

Andinak szeretettel

Ahhoz, hogy megértsük, miért van ez így, meg kell értenünk, mi is valójában a szeretet.

Andie

ANDIE 22 ÉVES VOLT, AMIKOR FÉRJHEZ MENT A TŐLE 29 ÉVVEL IDŐSEBB 51 ÉVES

FÉRJÉHEZ. Csendes hosszúhajú, nyúlánk, kerekarcú, félénk, nagy barnaszemű szépség volt. Éles eszével, kiváló testi felépítésével és a szép vidáman csillogó barna szemeivel már középiskolás korában kitűnt iskolatársai közül. Nem sokban különbözött tőlük, bejárt az óráira, selfiezgetett a Facebookon, állandóan online akart lenni, hogy mindenről elsők között értesüljön, és ő is természetesen megtette ezt a barátnői felé. A tizenévesek hóbortosságával sok barátja és barátnője volt. A tanulást nagyon komolyan vette, 2 – 3 óra között ért haza délután az iskolából s bár a gimnáziumban ebédelt, otthon sem mulasztott el egy kis csipegetést. A lakásban ilyenkor már jó meleg volt, átöltözött az otthoni ruhájába és leült a kicsit kopottas tanulóasztalához. Könyveit rendben a helyére rakta és kikészítette a holnapra szükséges paksamétát. A tanulással álltalában vacsoraidőre, úgy hat körül végzett, és utána jött a NET, a haverok és a zene. A szülei elég szigorúan fogták, így hétközben csak tavaszi, nyári időben tudott egyéb programot beiktatni.

De aztán jött a hétvége a haverok, buli, Fanta ideje. Szombat délelőtt felkészült hétfőre, ebéd után pedig irány a város egyik presszója, ahol általában már ott várták a kortárs haverok. Most is mint mindig klasszul nézett ki: nagy napszemüveget viselt, nyakában ott volt a vastag görögkeleti, elég nagy méretű kereszt, felül egy laza szabású barna velúr dzsekit hordott, alatta mintás fekete pólót. A lábán természetesen magassarkú cipő és hozzá szűk farmer volt.

– Szia Andie, van lóvéd?

– Ilyenkor? Hó közepén? Már a villamoson is lógok. Miért? Mire kell?

– Innánk egy rumos-Colát, utána pedig irány a mozi!

– Sötét hely az a mozi!

– Tudjuk, azért járunk oda – jött a harsogó válasz.

– Rumos-Cola, mozi, este pedig disco, ez volt a sztenderd szombati program, de csak kilencig, mert tízig tartott a kimenő. A vasárnap délelőtt a családé volt, délután pedig egy kis dumálás a parkban, valami meccs, hattól pedig TV-zés.

– A fiatalos viselkedése és magánélete ellenére a gimnáziumot jeles eredménnyel végezte el, sőt még beszerzett két nyelvvizsgát is. Az érettségire megkomolyodott és a nyelvvizsgák mellett jelesre érettségizett a valamikori hóbortos fiatal lány. Eredetileg orvos szeretett volna lenni, de nem volt hozzá elég mersze, de azt a vágyát sohasem adta fel, hogy így is, úgy is ledoktorál, és a szíve vágya a tudományos élet volt.

Közben egyre nőiesebb lett, elhagyta a teenager-es dolgait, határozottan megkomolyodott. Már nem az iskola közeli presszó volt a főbb törzshelye – bár nem vált meg teljesen a régi haveroktól sem

– hanem egyre többet eljárt a városi egyetemek klubjaiba. Össze is jött egy helyi orvostanhallgató fiúval, Istvánnal, a viszonyuk hónapokig tartott. Ez volt az első komolyabb kapcsolata.

A szép és sportos lány végül az egyetemek közül a Pécsi Tudományegyetem Egészségtudományi Karának Gyógytornász Szakirányát választotta 2013-ban. 18 évesen elsőre fel is vették és egyetemi hallgató lett.

Bár Andie mindig jó volt biológiából, sőt még helyi egyetem óráit is meglátogatta, Pécsen a

legnagyobb baja az élettannal gyűlt meg. De tanult lankadatlanul, űzte hajtotta a vágya, az életcélja.

Buli kikapcsolódás csak ünnepnapokon jöhetett szóba. A sok ismerőse közül a legjobb barátnője a fiatal anyja lett:

– Ne csak a könyveket bújd, menjünk el valahova, rúgjunk ki néha a hámból – kapacitálta néha az anyja.

– Ne hülyéskedj anya, látod, hogy hegyekben állnak előttem a könyvek. Tele vagyok beszámolókkal és ZH-kal.

– De legalább mozogj egy kicsit, menjünk el vásárolni.

– Jó, jó, majd. Egyébként is az egyetemen eleget mozgok. Gyógytornász leszek, már nem emlékszel?

– Igen, persze tudom, csak nehogy valami bajod legyen. Nyáron elmegyünk a tengerhez, Horvátország, Törökország vagy Görögország mihez lenne kedved. Én majd mindent megszervezek, te csak döntsd el, sőt beszervezhetjük valamelyik barátnődet is. István már nincs meg, ugye? Így ő

már nem jöhet, pedig milyen kedves fiú volt. Nekem nagyon tetszett és hogy lelkesedett utánad.

– Igen anya, kedves fiú volt, én is nagyon kedveltem, de nem ő volt az igazi nagy Ő. És ebben a mostani nagy hajtásban bele sem férne az időmbe, százkilométerekről nem lehet az ember szerelmes. Nekem most a tanulás a fő dolgom, ezért vagyok itt. A fiúk még megvárnak, így is annyian vannak körülöttem, hogy alig bírom lerázni őket. Én nem értem az egészet, itt senkit nem érdekel a tanulás, csak a pasizás. OK? De a nyár az jöhet, elemegyek én is egy hónapot dolgozni, hogy hozzá tudjak járulni a költségekhez.

Így mentek el hárman az barátnőjével az első év után Törökországba. Nem volt ez egy igen nagy kirándulás, mégis felejthetetlen. Andie még nem utazott repülővel, most repült először. Végre megérkeztek a Török Riviérára, a türkiz partra. Valahol a szélén Alvanyanál foglaltak egy olcsóbb szállást. Az üdülőközpontban és környékén sok kulturális látnivalót és ókori romot megnéztek (Aspendos, Perge). De a fő szám a barangolások mellett a tenger volt.

– Voltál már a tengernél? – kérdezte tőle.

– Még nem, csak a Balatonnál. Ez igazán csodálatos. Nézd a távoli szigeteket, szinte mintha ködbe vesznének az erős párától. Hallod a hullámokat? Nem mélyek, hanem inkább csilingelnek. Ott messze, figyeld azt a hajót. Milyen kicsinek látszik, pedig biztos valami nagy óceánjáró. Csodálatos hely ez, meg tudnám szokni. Hú, mindjárt leégek ebben az óriási napsütésben – felkémlelt az égre, ahol a délelőtti nap hatalmas sárga tányérja, mint egy közeli autólámpa világított rájuk. Lassan felkászálódtak, összeszedték a cuccaikat, égett bőrükön sziszegve igazították meg a fürdőruhájuk pántját és elindultak a közeli fedett koktélbár felé. Ott leültek egy kétszemélyes asztalhoz a kicsit szúrós szövet huzatra. – Na mit kérsz? A szokásos jöhet?

– Nincs még ahhoz túl korán? Még dél sincs csak az idő ilyen forró. Engem fejbe vág egy erős, úgyhogy csak hideg bozát kérek, természetesen fahéjjal és pörkölt csicseriborsóval és ha lehet akkor duplát.

– Akkor én csak azért is kérek egy oroszlántejet, tisztán.

– Mit?

– Hát Rakit, ennek a népies neve az oroszlántej. Tudtad, hogy ez tulajdonképpen törkölypárlatba

áztatott ánizs, aszalt szilva, mazsola és füge?

– Nem csak annyit, hogy valami erős desztillált szesz.

– Utána pedig legurítunk valami helyi sört, például egy jó hideg Efest

– Jó, de melyiket? Itt annyiféle van. Nekem a leggyengébb kell, a jó öreg Pilseni.

– Én maradok az erősnél és egy aromás sötétet kérek.

Így telt több napjuk, a napon történt kellemes délutáni alvással, ahol a lányok jól le is égtek, vagy csak az esti barangolásnál csatlakozott hozzájuk. Hamar elrepült az egy hét és indulhattak haza.

Igazán jó volt, csak kár, hogy rövid, állapították meg mindannyian rezignáltan és leégetten.

LACI MAGÁNYOSAN SZÜRCSÖLTE A KEDVENC BORÁT a közeli turistaút mellett álló fogadó kerthelységében. Ez volt az otthonához legközelebb lévő vendéglő, ahol tudott ebédelni és utána meginni egy-két pohár sört vagy néha egy kis bort. Tulajdonképpen szerette, megszokta ezt a helyet, a maga diófájával, kerthelyiségével, fűtött téli részével. Ahogy belépett a kapun, az udvaron voltak a napernyős szabadtéri asztalok, mind a négy. Nyáron itt kártyáztak a nyugdíjasok napokon át, nem lévén más időtöltésük. Innen elég messze egy keresztutcában volt a Böbe söröző, ahova az emberek csak berúgni jártak. Ott nem volt egy nyugdíjasoknak való nyugodt sarok, ahol kártyázni lehetett volna. Így ez lett a környékbeli, kertvárosi nyugdíjasklub. Itt a személyzet, Dezső és a felesége, akik együtt vitték a volt turistaházat, már ismerték Lacit és ez neki nagyon tetszett. Szerette a természetes, közeli emberi kapcsolatokat, így azt is, hogy amikor belépett és leült a törzsasztalához, egyből hozták neki kedvenc barnasörét és egy kis Jägermeistert. Ebédre legszívesebben bablevest evett egy kis nokedlis hússal. Dezső, az udvarias gebines, a Nádfedeles bérlője, igen udvarias és haveri kapcsolatban volt Lacival, aki ezt igyekezett mindig bő borravalóval meghálálni. Különösen jó volt számára, hogy itt mindig volt hitele. Na, nem mintha nem lett volna elég pénze, csak ő

hozzászokott a bankkártyás fizetéshez és a kis városszéli étteremben nem volt kártyaolvasó terminál, ekkor jött jól a hitel: Tanár úr hozzáírom a többihez.

Havonta úgy egyszer megjelent egy nagyobb összeggel és rendezte a számlát. De ez így működött más helyen is itt a város szélén, élelmiszerbolt, trafik stb. Lacit, mint a helyi kis egyetem 48 éves Tanárát mindenki ismerte a városban, kiváló szakember volt a maga területén. A marketingmenedzsment volt a specialitása és a változásmenedzsment a hobbija. Az életben semmi sem állandó csak a változás, szokta mondogatni diákjainak. Sok közösségi funkciót is betöltött, az önkormányzattól a helyi felekezetekig, tagja volt több városi bizottságnak, sportkörnek. Szóval a közösség elismert tagja volt.

– Tanár úr! Piknik lesz a mamutfenyőknél nem jössz ki? – telefonált oda neki Péter a helyi református lelkész.

– De, ott a helyem. Mikor?

– Vasárnap délután, szalonnát sütünk. Ne hozzál semmit téged úgy is mindenki megkínál. Ritkán jársz templomba, különben tudnád.

– Igen, igen, de mindig belecsúsztok az ebédbe, utána egy kis fogadás, tea, kávé, sütemény – a söröm meg megmelegszik.

– Ne legyél ilyen finnyás, Tanár úr.

Nyugodt életet élt magányosan. Volt egy hetven négyzetméteres lakása itt a kertvárosban, amit úgy húsz évvel ezelőtt kezdett el építeni hitelből. Még nem járt ki ide busz sem, kb. másfélkilométert kellett gyalogolni a főutcai buszmegállótól az újonnan épülő városszéli kertvárosi részhez. Sokszor személyesen is részt vett az építkezésben, maga hordta be a falazó téglákat a félkész épületbe, hogy ne kelljen fizetni a munkásokat, hogy spóroljon. Néha elcsábította egy-egy haverját segíteni egy kis sör ígéretével, de ebben nem igen volt sok köszönet, mert a munka után a Nádasban elitták a bér árát. Egy társasházi lakás boldog tulajdonosa lett, ahol a lakóközösséggel többször meggyült a baja.

De végül felépült és már több, mint húsz éve működött a lakása. Autója szinte mindig volt és ma is nyugalommal áll be a garázsba naponta, mikor munka után megtér az otthonába. Most épp egy VW-je volt, amit nagyon szeretett. Maga a lakás másfélszobás volt, de volt benne több beugró rész, térelválasztóval leválasztott dolgozó, hálófülke, étkező-konyha. Más beosztással és válaszfalakkal ki lehetett volna alakítani belőle egy 1 + 3 szobást is, de Lacinak ez így tökéletesen megfelelt. Sokat járt autóval még a városba is és főleg dolgozni. Az egyetem, ahol Tanított a város másik végén volt úgy öt kilométer távolságra. Ide járt be oktatni a hét majd minden napján, sőt, ha kellett hétvégeken és este is. Szerette ezt a munkát, már megszokta ezt a helyet és a munkatársakat is.

Volt gimnáziumi osztályfőnökének mondta egyszer – ritka beszélgetéseik egyikén:

– Tudod Laci bácsi, három dolog van amiért szeretem a tanárkodást: június, július és augusztus na meg a relatíve kötetlenség.

– Azt sejtem, azt én is szerettem, mindenre volt időm. És hány osztályban Tanítasz?

– Nálunk nem osztályok vannak, hanem csoportok. Hetente 10 – 14 órám szokott lenni, erre még rájönnek az egyéni foglalkozások, témavezetések, konzulensi munka, Tananyagfejlesztés, jegyzet írás, szóval összejön a heti negyven óra. Különösen akkor érdekes ez, ha valami olyan témát kapsz ki, amit te sem ismersz. Ilyenkor gyakorlatilag nekem is meg kell tanulni az egészet a diákokkal, úgy, hogy egy kicsit mindig előttük járjak, de ezt is szeretem és szívesen végzem.

– Az szép, és van-e még respektje a tanárnak? A mi időnkben igen nagy becsben álltak. Tudod fiam, nálunk a történelem szakon a Laczó tanár úr bírt nagy respekttel, na tőle nemigen tudtunk olyan eseményt kérdezni, aminek ne tudta volna az idejét.

Laci szerette az életét, elégedett volt vele, hétközben az egyetem, hétvégén a sport. A városszéli uszodába járt le szombaton és vasárnap. Szeretett szaunázni, úszni, különösen a mellúszást kedvelte.

Fiaim, úszni csak úgy érdemes, hogy az ember még a vízben is izzadjon – jutott észébe sokszor egyetemi tornatanára mondása – és ő igyekezett ezt be is tartani. Az ezer méter után lepihent az egyik ágyra és sokáig nézegette az odalátogató diákokat: fiatalok voltak, szépek, üdék, mint valamikor ő is. Vajon őt is bámulták az idősebbek? Jutott eszébe rezignáltan. Három éve, hogy meghalt a felesége, azóta ő csak bámulta a másik nemet, szóba is alig állt – a hivatalos munkán kívül

– a másik nem képviselőivel. Igazi özvegyember lett belőle. Társasága is a régi egyetemi barátokból –

akikkel negyedévente rendeztek egy elhajlós bulit – állt, és néhány kollégából. Esténkénti társasága a jó barnasör és a Jägermeister volt.

Nemigen félt a másnaposságtól, ismerte a város összes rendőre, balesetet sohasem okozott. Még Dezsőékhez is autóval járt.

ANDIE-ÉK MIUTÁN MEGJÖTTEK A NYARALÁSBÓL egy darabig még egymás leégéseit ápolgatták, aztán az anyja visszautazott Győrbe az otthonába. Andie ott maradt újra egyedül a kis pécsi lakásában. A nyáron még többfelé járt kirándulni a haverokkal, barátnőkkel, aztán elkezdte a

nyári munkáját az egyik egyetemi klinikán, mint segédápolónő. Mert az élethez ugye pénz is kell.

Nem élt szegényen, de megküzdött mindenért, a szülei ugyan segítették, de az bizony vérszegény volt az igényes, kicsit rátarti, vonzó szépség számára. Ezért már ideje korán megtanulta az önálló élet titkait, egyedül kereste meg rá a szükséges pluszpénzt – teljesen tisztességesen, pedig pasi jelentkezők bőven akadtak volna – és egyedül döntött a felhasználásukról is. Számára ez így jó volt, önállóón és hatékonyan szervezte meg az életét.

Az évi Gólyatáborra Andie nem ment el. Egyrészt nem volt kedve a sok ismeretlen ember között bolyongani, másrészt nem volt rá pénzügyi kerete sem. De annál jobban élvezte a Gólyabált. A 10. hó 21-én megrendezett esemény helyszíne a Boszorkány út 2. PTE MIK Aula volt, ahol az ETK és MIK

hallgatók együtt táncolhatták át az éjszakát: a bál témája az Ezeregyéjszaka volt. Andie meg is ismerkedett néhány gólyával, akik természetesen körbezsongták a feltűnően csinos lányt.

– Mond te hol laksz? – kérdezte az egyik MIK-es diák.

– Itt a városban, van egy lakásom

– Fiúk! Itt az egyik lánynak van kéglije! Tudjuk hol folytatni!

– Nálam ugyan nem. Kicsi és nem erre van kitalálva!

– Nem baj, mi akkor is odamegyünk!

– Oda aztán nem, ahhoz ti kevesek vagytok!

Így dulakodtak egy darabig, de végül Andie győzött. Feldúltan érkezett haza hajnalban és szinte végig sírta az egész napot. Hát ilyen az egyetem? Aztán napok után helyrezökkent és belevetette magát a tanulásba.

Az egyetemi tanulmányaival jól haladt, az alapozó tárgyakkal hamar megbarátkozott csak az

„Alkalmazottanatómia az egészségtudományban” c. tárggyal, illetve az oktatójával nem volt kibékülve. De ezen is túl tette magát és a vizsgákra már egész jól fel tudott készülni annyira jól, hogy évvégére már hozta a szokott jó formáját és az indexébe bekerült a jeles minősítés. Számára ez ugyan kollégiumi elhelyezést nem biztosított, lévén, hogy pécsi volt, de jelentősen megemelte az ösztöndíját. Ez igen jól jött neki. Mint takarékos és beosztó ember nem többet költött, hanem feladta egyik munkahelyét így több ideje jutott a tanulásra, bejárni a könyvtárba és a könyvek megvásárlása helyett az olvasópéldányokból tanult. Megvásárolni szinte csak a munkafüzeteket és azokat a tankönyveket vásárolta meg amiből szigorlat is volt így beleszámított a diploma minősítésébe.

A könyvtár ráadásul jó ismerkedésihely is volt. Találkozott is csoporttársakkal évfolyamtársakkal, sőt még más szakra járó, de ugyanazon alapozótárgyakat hallgató társaival is.

– Te értetted, hogy népegészségügyben mi a legnagyobb eltérés az ÁNTSZ és a köjál között? –

kérdezte Balázs, az egyik népegészségügyi ellenőrszakos évfolyam társa.

– Mi? Mi? Szinte semmi. Egymásba alakultak, ahogy a rendszer változott.

– Ha nincs különbség, akkor miért alakultak egymásba?