A sorozat kötetei:

Meg Meeker

A fiúk legyenek fiúk

Eric Davis

Férfivá nevelni

Cziglán Karolina

Tökéletlen szülők, boldog gyerekek

Wendy Mogel, Ph. D.

Talpraesettek

Dr. Vanessa Lapointe

Sérülésmentes gyereknevelés

Michele Borba, Ed. D.

Szelfimánia

Michele Borba, Ed. D.

Szárnyalók

Allison Havey es Deana Puccio

Szex és lájk és közösségi média

Lisa Damour

Gubancok

Lisa Damour

A kamaszok érzelmi élete

Marc Weissbluth

Egészséges alvás, boldog gyerek

David Elkind

A játék ereje

Herner Dorka

Gyerekes gondolatok

Nicholas Kardaras

A képernyő rabjai

Nicholas Kardaras

Digitális téboly

Alicia F. Lieberman

Érzelmek kisgyerekkorban

Kalas Györgyi

Anyakönyv

Alfie Kohn

Az elkényeztetett gyerek legendája

Alfie Kohn

Szülők feltétel nélkül

Jerry Wyckoff – Barbara C. Unell

Fegyelmezés szeretettel

David Elkind

Hajszolt gyerekek

Mark Woods

Szülők bolygója

Susan Stiffelman

Gyereknevelés hatalmi harcok nélkül

Janey Downshire – Naella Grew

Kezelési útmutató kamaszokhoz

Janet Lansbury

Nincs rossz gyerek

Hal Edward Runkel

Ordításmentes gyereknevelés

Daniel Siegel

Agymenés

Michel Odent

Születés és evolúció

Marc Brackett

Érezni szabad!

Leslie Bruce

Baromi jó anya vagy!

Melinda Wenner Moyer

Így neveld a gyereked, hogy ne legyen s*ggfej

John Gottman – Joan Declaire

Gyerekek érzelmi intelligenciája

Mary Sheedy Kurcinka, Ed.D.

Intenzív gyerekek

Joanna Faber – Julie King:

Beszélj úgy, hogy meghallgassa – amikor nem hallgat rád

Füstös Móni

Van megoldás!

Jennifer Wallace

Soha nem elég?

Tóth Zsuzsa

Hiszti nélkül a hisztiről

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Dr. Sharon Saline: What Your ADHD Child Wishes to Know: Working Together to Empower Kids for Success in School and Life. Tarcher Perigee Books, an imprint of Penguin Random House LLC 375 Hudson Street New York, New York 10014.

Copyright © 2018 by Sharon Saline

All rights reserved

Hungarian translation © Nimila Ágnes, 2025

Hungarian edition © Jaffa Kiadó, 2025

Minden jog fenntartva

Illusztrációk: 1, 2: © Sarina Hahn; 3: Rhymes with Orange © 2016 Hilary B. Price – Distributed by King Features Syndicate, Inc.; 4: Rhymes with Orange © 2011 Hilary B. Price—Distributed by King Features Syndicate, Inc.

Borítóterv Hertelendy Amanda

Fordította Nimila Ágnes

Felelős szerkesztő Schultz Judit

Felelős kiadó Rados Richárd

ISBN 978 963 687 303 5

ISSN 2498-7379

Ezt a könyvet azoknak a gyerekeknek ajánlom, akik elég bátrak voltak ahhoz, hogy megosszák velem a történeteiket, valamint az édesanyámnak, aki kezdettől fogva hitt ebben a projektben.

Tartalom

Előszó

Bevezetés

Első rész: Élet ADHD-val

1. Az ADHD-s gyermek nevelésének öt alapelve

2. Kulcs a változáshoz: az ADHD-s agy működésének megértése

3. Az ADHD-s elme elfogadása

Második rész: Az iskolai élet

4. Az iskolai akadályok leküzdése

5. Ne ess pánikba: az önkontroll használata és tanítása

6. Képzeld magadat az ő helyébe: három lépés az együttérzés kialakításához

7. Hatékony iskolai megoldások: a kulcs az együttműködés

8. Folytatás: az iskolában mutatott következetesség, és ami utána jön

9. Ünneplés: több mint egy egyszerű „szép volt!”

Harmadik rész: Élet otthon és azon túl

10. A nagy érzelmek kezelése

11. A feladatok végrehajtása

12. Mindig kell egy barát: az ADHD-s gyerekek társas élete

13. Bekapcsolva: őrült technológia

Zárógondolatok: Remény és bizalom

Köszönetnyilvánítás

Források szülőknek (angol nyelven)

Felhasznált irodalom

A szerzőről

Jegyzetek

Előszó

A gyermeknevelés komoly kihívás. Ám egy ADHD-s agyú gyermek nevelése néha olyan nehézségekkel jár, hogy az ember legszívesebben a földre vetné magát, és ugyanúgy hisztizne, mint a gyereke.

Az igazat megvallva ez akkor sem lesz könnyebb, amikor a gyerek kamaszkorba lép. Sőt, ha lehet, még nehezebb lesz. Ekkor már nem állhatunk ott a gyerekünk mellett, hogy ellenőrizzük, rend van-e a szekrényében, emlékszik-e a beadandó házi feladatra, időben beér-e az órájára, és megtalálja-e a helyét a társas kapcsolatok bonyolult útvesztőjében. Az ADHD-s agy valamivel lassabban fejlődik, és az iskola mindennap egyre nagyobb nyomást helyez a fiatalokra.

Ha szeretnéd megtanítani a gyerekednek vagy kamaszodnak azokat a fontos készségeket, végrehajtó funkciókat, amelyek segítségével az iskolában és az életben is nagyobb önállóságra tehet szert, akkor ez a támogató, gyakorlatias könyv neked szól.

Dr. Sharon Saline több mint huszonöt éve dolgozik ADHD-s gyermekekkel és tinédzserekkel, és meggyőzően bizonyítja, hogy a tizenéves korból a felnőtté válás felé vezető úton is áll mellettük egy megbízható szövetséges, egy pótolhatatlan támogató: te magad.

Te, a szülő vagy a gyermeked legfontosabb tanítója – akár a napi teendők megtervezésében és kezelésében nyújtasz neki támogatást, akár az érzelemszabályozásban.

Tekintsd ezt a könyvet útmutatónak, amelyből minden segítséget megkapsz ahhoz, hogy olyan felkészült, kedves, segítőkész szülővé válj, amilyenre a gyermekednek szüksége van ahhoz, hogy a legjobbat hozhassa ki magából.

Dr. Saline mindenekelőtt kézzelfogható, gyakorlati eszközöket kínál ahhoz, hogy olyan kapcsolatot építs ki a gyermekeddel, amilyenre mindketten vágytok, és amit meg is érdemeltek. Az általa kidolgozott öt alapelv – önkontroll, együttérzés, együttműködés, következetesség és az öröm megélése, vagyis az ünneplés – egy szülőket támogató módszerré áll össze, miközben a gyerekeknek is segít a boldogulásukhoz szükséges készségek fejlesztésében.

Dr. Saline nagyon jól tudja, milyen kihívásokkal szembesül a család, ha az ADHD is a mindennapjaik része. Rendkívüli tisztánlátással és nyitott szívvel közelít olyan nehéz témákhoz, mint a szégyen, amelyet mind a gyermek, mind a szülő gyakran érez, amikor együtt küzdenek az ADHD kihívásaival. Segít, hogy meglássuk a szépséget az ADHD-s gyerekek erősségeiben: az energiájukban, a képzelőerejükben és a vidámságukban. A könyv elolvasása arra emlékezteti a szülőket, hogy más családok is sikeresen megbirkóztak az ADHD-val, és tudnak segíteni a gyermekeiknek a felnőtt élethez szükséges, nehezen megszerzett készségek elsajátításában.

A könyv legmeghatóbb és a szülők számára leghasznosabb része az, hogy sok ADHD-s gyermek és tinédzser a saját hangján szólal meg az oldalakon. Dr. Saline titkos ereje és a te titkos fegyvered ugyanaz: az odafigyelés. Ha valóban meghallgatod gyermekedet, és az ő szemével nézed a világot, ha a gyermeked úgy érzi, hogy tényleg figyelsz rá, akkor olyan szeretetteljes és együttérző kapcsolatot alakíthatsz ki vele, amely átsegít benneteket a nehéz időkön.

ADHD-s gyermek szülőjének lenni nem mindig könnyű. Előfordul, hogy kétségbeesel, és azon tűnődsz: „Mi lesz a gyerekemből?” Szerencsére ebből a könyvből megtudhatod, és ezeknek a fiataloknak a személyes beszámolóiból megértheted, hogy az ADHD-s gyerekek igenis képesek megtalálni önmagukat, sőt még annál többre is képesek, és hogy a küzdelmeikben mérhetetlenül sokat segít, ha látják, hogy kiállsz értük az iskolában, együttérzel velük a fájdalmukban, támogatod őket a tanulásban és az otthoni teendőkben, és hiszel bennük – még akkor is, amikor ők éppen nem hisznek magukban.

Minél nehezebb a küzdelem, annál édesebb a győzelem. Dr. Saline kapcsolatalapú modellje a gyakorlatban is alkalmazható tudást ad a kezedbe, amellyel bensőséges, támogató kapcsolatot alakíthatsz ki a gyermekeddel, és felvértezheted őt a boldogulásához szükséges készségekkel. Szülőnek és gyermeknek egyaránt javára válik, ha e könyv tanulságait és meglátásait beépítik a mindennapi életükbe. Kívánhatna ennél többet egy gyermek vagy egy szülő?

Dr. Laura Markham
A Békés szülő, boldog gyermek
– A kiabálás vége és a kapcsolatteremtés kezdete
című könyv szerzője

Bevezetés

A suli elmegy, de a házi feladat, főleg anyukámmal, na az borzalmas. Egyszerűen nem érti, hogy milyen ez az egész. Megcsináljuk a feladatokat, de sokat vitatkozunk. Én szeretném egyedül csinálni, de nem tudom, ezért elakadok.

– Oliver, 9 éves

Teljesen a pillanatban élek. Könnyen elfelejtek mindent, ami őszintén szólva az egyik kedvenc tulajdonságom. Apróságokon nem izgatom magam.

– Ella, 16 éves

Iskola után kimegyek a szabadba, vagy Playstation-özök egyedül vagy a barátaimmal. Ha egyedül játszom, nehezen tudom abbahagyni. Ha másokkal játszom, és apukám rám szól, hogy ideje abbahagyni, akkor kitalálunk helyette valami mást. Ha egyedül vagyok, akkor mit lehet csinálni?

– Logan, 11 éves

Az ADHD olyan, mintha egy dombra akarnál felmenni a bicikliddel, de az nem működik, így hátrafelé haladsz. Tiszta erőből próbálod tekerni, de nem megy. Néha teljesen elveszítem a fejem, és dühös leszek, mert annyira igyekszem.

– Amari, 17 éves

Ha figyelemhiányos hiperaktivitás-zavarral (ADHD) élő gyermek vagy kamasz szülője vagy – akár jellemző rá a hiperaktivitás, akár nem –, ismerősek lehetnek az ilyen vagy ehhez hasonló történetek. Nagyon is ismerős lehet, hogy az iskola komoly kihívást jelent a fiadnak, és hogy rengeteget vitatkoztok. Tudod, hogy a lányod szétszórt, és többször is emlékeztetned kell, hogy ne felejtse el a fociedzést és a házimunkát. De valóban érted is, hogy mit jelent neki az ADHD? Mennyivel lenne egyszerűbb az életetek a mindennapokban, ha értenéd őt, és tudnád, mi kell ahhoz, hogy felelősségteljes, magabiztos és boldog felnőtté váljon?

Ez a könyv több tucat, különböző etnikai, társadalmi és gazdasági háttérrel rendelkező gyermekkel készített interjú alapján nyújt betekintést az ADHD-s gyermekek és tinédzserek gondolataiba és érzéseibe. Történeteik az érzések, gondolatok és az önmagukról és az ADHD-ról alkotott meglátások valóságos kincsestárába engednek bepillantást. Szemléletmódjuk rendkívül jó lehetőséget kínál a szülőknek, hogy jobban megértsék gyermekeik gondolatait, érzelmeit és cselekedeteit. Ezek a történetek, valamint az a több évtizednyi klinikai tapasztalat, amely során több mint ezer fiatalnak és családnak segítettem, formálták az én egyedi megközelítésemet: az ADHD-s gyerekek nevelésre vonatkozó öt alapelvet. Ezekkel az eszközökkel megtanulhatod, hogyan találhatsz tartós megoldásokat a családodat érintő mindennapi kihívásokra.

Gyerekekkel, tinédzserekkel és családjaikkal végzett munkám során – a pszichoterápiás praxisomban, iskolai tanácsadóként, előadóként és workshopok vezetőjeként – megfigyeltem, hogy az ADHD-val küzdő családok nem igazán veszik észre egymás jelzéseit, és végül a düh, a frusztráció, a megbántottság és távolságtartás jellemzi őket. A gyerekek beszámolóiból rendre kiderül, hogy mennyi mindent nem mondanak el a szüleiknek, holott nagyon is vágynak rá, hogy meg tudjanak velük beszélni bizonyos helyzeteket. A szülők azt mondják, hogy szeretnék megérteni, mi történik a gyermekeikkel, de gyakorlati eszközökre van szükségük a mindennapi kihívások leküzdéséhez. Az öt elvből álló módszerem (önkontroll, együttérzés, együttműködés, következetesség és ünneplés) hatékony, bizonyítékokon alapuló útitervet kínál a család stressz-szintjének csökkentésére és a mindenki által vágyott szeretetteljes kapcsolatok javítására.

A könyvben megszólaló gyerekek valószínűleg tökéletesen visszaadják a saját fiad vagy lányod érzéseit és viselkedését, és betekintést nyújtanak abba, amit talán nem is tudsz a saját gyereke(i)dről. Néhány gyerek hozzám vagy más szakemberekhez járt terápiába, mások soha nem vettek részt terápiás ülésen. Mindannyian meglepő őszinteséggel, humorral és meghatóan osztják meg velünk a tapasztalataikat. A könyvből kiderül, hogyan értheted meg a lehető legjobban a gyermeked szavai és tettei mögött rejlő üzeneteket. Ügyesebben kezeled majd a bonyolult problémákat, amelyekkel mellette szembesülsz. Ahelyett, hogy arra koncentrálnál, hogyan lehetne „megjavítani” a gyermeked vagy kamaszod működését, az öt alapelvből álló módszer inkább a hatékony változást elősegítő együttműködést építi és fejleszti. A legtöbb gyermekben ugyanaz a vágy munkál: szeretnék, ha figyelnének rájuk, észrevennék és megértenék őket. Olyan win-win helyzeteket teremthetsz, amelyekben a gyermeked szívesen működik együtt veled. Sok ADHD-ról szóló könyv megmondja a szülőknek, mit tegyenek, hogyan fegyelmezzék a gyereküket. Ez a könyv azt magyarázza el, hogy hogyan érheted el empatikusan azokat a tartós változásokat, amelyekre te és gyermeked vágytok. Évek óta dolgozom családokkal, és tapasztalatom szerint ez az együttműködésen alapuló megközelítés a leghatékonyabb. Minden fejezet egy rövid történettel vagy interjúrészletekkel kezdődik, hogy megadja közös utazásunk alaphangját, és a könyv egészében fel-felbukkannak a személyes történetek. Az első részben áttekintjük az ADHD-s gyermekek nevelésének öt alapelven nyugvó modelljét. Szó lesz arról, hogy milyen az élet ADHD-val és tanulási nehézségekkel, hogyan működik az ADHD-s agy, mik is azok a végrehajtó funkciók, hogyan kaphatunk megbízható diagnózist, és hogyan békélhettek meg az ezzel együttjáró élettel – te és a gyermeked is. A második részben az iskolával kapcsolatos különböző helyzeteket veszünk górcső alá, például a számonkéréseket, házi feladatokat és az önérvényesítést. A harmadik részben az otthoni életre fókuszálunk: szó lesz dühkitörésekről és aggodalmakról, rendszerezettségről, barátságokról és a technológiai eszközök használatáról. Hasznos gyakorlatokon és könnyen megjegyezhető technikákon keresztül jól bevált, gyakorlati és valóban működő stratégiákat ismerhetsz meg.

A könyvben végig az ADHD kifejezést használom a figyelmi nehézségekre, mivel az ADHD/ADD megkülönböztetése elég bonyolult, és a szakmai elnevezésekben is egyszerűen ADHD-nak hívják – akár figyelemzavaros, akár hiperaktív, akár kevert típusról van szó.1 A nemi sokféleség spektrumát tiszteletben tartva, csupán a nyelvi egyszerűsítés érdekében nevezem a gyerekeket „fiúknak” és „lányoknak”, nem pedig azért, hogy kirekesszem a transznemű vagy a nemileg nonkonform fiatalokat. A gyerekek, kamaszok és szülők nevét és személyazonosságát a magánéletük megóvása érdekében megváltoztattam.

Végezetül: olyan személyes kapcsolatom van az ADHD-val, amely eltér a legtöbb szerzőétől. Egy hiperaktív és impulzív öccsel együtt nőttem fel. Ötéves korában elkezdte a terápiát, ami segített a dühkezelésben, de végül nem érte el a kívánt hatást. A figyelemzavarát és a végrehajtó funkciókban jelentkező problémáit nem kezelték, mert a 70-es évek elején még kevés információ állt rendelkezésre az ADHD-ról. Ő küzdött, a szüleim küzdöttek vele, én pedig végignéztem az egészet. A szüleink felülről lefelé irányuló, autoriter nevelési módszert alkalmaztak, ami egyszerűen nem működött. Néha elkerültem, hogy belekeveredjek a konfliktusaikba, máskor megpróbáltam közvetíteni köztük. Mindannyiunknak nehéz volt, különösen a testvéremnek. Testvérként, belülről megtapasztalva a kezeletlen ADHD működését, és látva a hatásait, kezdetben a gyermek- és családterápia vonzott, most pedig e könyv megírása. Szeretném, ha az ADHD-s gyerekek megosztanák a történeteiket, tudnák, hogy a szavaik fontosak a róluk gondoskodó felnőttek számára, hogy meghallgatjuk őket. Olyan családokat látok magam előtt, ahol kevesebb a konfliktus és a stressz, és könnyebb a mindennapi együttélés. Remélem, hogy a szülők felolvassák a könyvben szereplő ismerős mondatokat a fiaiknak vagy a lányaiknak, hogy megnyugtassák őket: nincsenek egyedül. Hiszem, hogy ez a könyv megnyitja az utat a szülők és gyerekeik közti fontos párbeszédek és sikeres beavatkozások előtt. Az ADHD-s gyerekek nevelését támogató öt alapelv hasznos útmutatást nyújt ehhez, valamint segít a közelség és az együttműködés kialakításában. Ezekkel az eszközökkel a gyermeked vagy kamaszod előnyösebb helyzetbe kerül ahhoz, hogy a tartalmas és eredményes élethez szükséges kompetenciával, önbecsüléssel és rugalmassággal nőjön fel.

Első rész Élet ADHD-val

1. fejezet
Az ADHD-s gyermek nevelésének öt alapelve

Bemutatom Drew-t, a 12 éves fiút, aki így szól apjához: – Ne nyisd ki a szekrényemet! Csak segíts, hogy időben beérjek az órára.

Különös, de nem szokatlan páros. A fiú magas és nyúlánk, hullámos fekete haja állandóan a szemébe lóg, gyűrött pólót és fekete, 12 éves életkorának megfelelő méretű Converse cipőt visel. Az apja – alacsony, kopaszodó férfi, aki néhány centivel alacsonyabb a fiánál – sántikálva lépked mellette.

A küldetésük ezen az őszi délutánon: bemenni a felső tagozatosok épületszárnyába, miután a diákok már kijöttek az iskolából, és feltérképezni a legjobb útvonalat az osztálytermekhez, hogy Drew, akit nemrég ADHD-val diagnosztizáltak, többé ne késsen el.

Fura csend fogadja őket, amikor belépnek az iskolába. Bill, aki soha nem szerette igazán az iskolát, óvatosan körülnéz. Mély levegőt vesz, és emlékezteti magát, hogy azért van itt, hogy segítsen a fiának. Drew felé fordul, és morogva mondja: – Kezdjük a szekrényeddel. Csendben haladnak az üres folyosókon, amíg oda nem érnek a 152-es szekrényhez.

– Nyisd ki.

– Apa, nem azt beszéltük meg, hogy megnézzük a szekrényemet. Azért vagyunk itt, hogy kitaláljuk, hogyan juthatok el az órákra késés nélkül, ami egyébként úgysem fog menni, mert egyszerűen lassú vagyok. Lassan járok.

Bill szeme összeszűkül, a torka összeszorul. – Drew, nyisd ki a szekrényedet. Látni szeretném, hogy bánsz a holmiddal. A rólad szóló beszámoló szerint késel az órákról, és elfelejted beadni a feladatokat. Szóval nyisd ki. Nézzük meg, mi van benne.

Drew vonakodva elforgatja a kombinációs zár számjegyeit, és amikor az ajtó kinyílik, egy jegyzetfüzet, néhány papírlap és egy üres üdítős doboz esik a földre.

– Drew, nem tarthatod így a cuccaidat. Ez egy disznóól, pont mint a szobádban! – Bill lehajol, és elkezdi felszedegetni a földre hullott papírokat. – Ezeket tedd mappába, a könyveket pedig pakold egymásra, ne csak így behajigáld őket. Hé, ez meg mi? – Felvesz egy félig megevett csokit, ami ráolvadt a jegyzetfüzetre. – Hát ezt tanítottam én neked? – Mindent kiránt a szekrényből a földre.

– Apa, abbahagynád? Apa! Ezért nem akartam kinyitni a szekrényemet. Ezek az én cuccaim. A papírok felére nincs is szükségem… – Drew felemeli a hangját: – Ne nyúlj a cuccaimhoz! Fogalmad sincs, mit csinálsz!

Bill folytatja, és közben a felelősségről motyog valamit. Drew ököllel beleüt az egyik közeli szekrényajtóba, és amikor az apja erre sem hagyja abba a rendrakást, a földre veti magát, majd elviharzik. Utálja, amikor az apja nem figyel arra, amit mond neki, ráadásul most azt kellett volna kitalálniuk, hogyan juthat el gyorsabban az órákra, nem pedig a szekrényét kipakolni. Ezt a baromságot. Bill utána kiált:

– Hova mész?

– El.

– Velem jössz haza.

– Inkább gyalog megyek.

Bill zavarodottan és frusztráltan nézi a távozó Drew-t, és azon töpreng, hogyan segíthetne a fiának.

Ismerős helyzet? Ha ADHD-s gyermek szülője vagy, valószínűleg már sokszor átéltél hasonlót. Újra és újra felteszed magadnak a kérdést: Mi olyan nehéz ebben? Miért követi el mindig ugyanazokat a hibákat? Mit nem ért? Úgy érzed, mintha az Idétlen időkig című filmben élnél, mert ugyanazok a negatív viselkedésformák ismétlődnek újra meg újra, te pedig hiába próbálkozol többféle módszerrel, semmi nem hoz változást.

Szereted a gyermekedet, de újra és újra frusztrált leszel, és a frusztrációd olykor komoly félelembe csap át. Mi lesz a gyermekemmel, ha képtelen lesz összeszedni magát? – teszed fel magadnak a kérdést. Vajon az a sors vár rá, hogy egész életében valami kilátástalan és hiábavaló munkát kell majd végeznie, röhejes fizetségért? A gyereknevelés mindig embert próbáló feladat, de egy ADHD-s gyermek nevelésekor úgy érezhetjük, hogy egy-egy reménykeltő szakasz után újra meg újra visszazuhanunk a mélybe.

Miért vannak az ADHD-s gyerekeknek olyan gyakran nehézségeik a mindennapi életben? Úgy tűnik, hogy tanulmányi, szociális és pszichológiai értelemben is bőven akad gondjuk. Mindent elfelejtenek, nem tudnak lassítani, nehezen koncentrálnak, rendszeresen elkalandozik a figyelmük. Szervezetlenek, túlterheltek, nem tudják kontrollálni az érzelmeiket, nem veszik észre a kortársaikkal való interakciók finom árnyalatait. Bár szeretik a kreativitásukat, a „szokványostól eltérő” gondolkodásmódjukat és az energiájukat, általában szégyellik a hiányosságaikat, igyekeznek elkerülni, hogy velük foglalkozzanak, és gyakran érzik úgy, hogy képtelenek megváltozni. Mint minden gyerek, ők is csak „normálisak” akarnak lenni. Hallani sem akarnak arról, hogy „rendellenesség”, és akárhányszor mondod nekik, hogy minden gyerek agya máshogy működik, ők úgy gondolják, hogy náluk biztosan többről van szó, mint „koncentrációs problémáról”. Hogyan lehetünk felkészült és hatékony szülők, hogyan segíthetünk nekik a mindennapi kihívások leküzdésében és a saját agyuk elfogadásában? Hogyan hallgassuk meg, amit a saját tapasztalataikról mondanak, és hogyan fordulhatunk feléjük együttérzéssel, és adhatjuk meg nekik azt az útmutatást, amire szükségük van?

Ez a két kérdés alapvetően összefügg. Nekik ez ugyanolyan nehéz, mint neked. Fontos megjegyezni, hogy az ADHD-s gyerekek a legjobbat nyújtják az ADHD-vel járó bonyolult problémák (például a munkamemória, az impulzuskontroll és a koncentráció terén tapasztalt nehézségek) miatt korlátozott képességeikhez mérten. A legtöbbet hozzák ki a rendelkezésükre álló erőforrásokból, és egyértelműen tudják, mikor nem teljesítenek jól – akár hangot adnak neki, akár nem. Gondviselőjeként tanúja vagy a gyereked erőfeszítéseinek. Látod, hogy egyik nap kiválóan teljesít, a következőn viszont kudarcot vall. Igyekszel megkönnyíteni a helyzetét, néha olyan javaslatokkal állsz elő, amelyek működnek, máskor viszont még be sem fejezed a mondatot, ő máris ellenkezik. Gyakran olyan érzésed van, mintha pogóznátok: egymásnak ütköztök, majd lepattantok egymásról, tele lesztek zúzódásokkal, és túlhevültök.

Az ADHD-s gyermekek és tinédzserek gyakran úgy érzik, hogy félreértik és olyan dolgokért bírálják őket, amikről nem tehetnek. De ők is szeretnének másokhoz kapcsolódni, szeretnék, ha szeretnék és elfogadnák őket – úgy, ahogy vannak. Szeretnének ügyesek és sikeresek lenni, szeretnék érezni, hogy tartoznak valahova, és különösen szeretnék, ha odafigyelnének rájuk. Ehelyett gyakran éppen az ellenkezőjét élik meg: alkalmatlannak és bizonytalannak érzik magukat, szoronganak és dühösek, és meggyőződésük, hogy a legjobb, ha nem hívják fel magukra a figyelmet. Néha ragaszkodnak a szülők segítségéhez, máskor pedig elutasítják. Bármit tesznek vagy mondanak is, az ADHD-s gyerekek – mint minden fiatal – kétségbeesetten vágyják a szüleik elfogadását és támogatását. Ahogy vágynak a tanároktól és a barátoktól érkező elismerésre és elfogadásra is.

Bár szereted a gyerekedet, szülőként valószínűleg gyakrabban találod a viselkedését fárasztónak, mint szórakoztatónak. Bár értékeled a kreativitását, intelligenciáját vagy a sportban mutatott tehetségét, valószínűleg nehezedre esik megőrizni a türelmedet, a lelki egyensúlyodat és a humorodat a veszekedések és a káosz közepette. Szeretnéd, ha a gyereked együttműködőbb és felelősségteljesebb lenne. Nem akarsz harmadszor is rászólni a fiadra, hogy tegye már ki a szennyes ruháit, mert lassan nem lehet eldönteni a padlón tornyosuló ruhakupacokról, hogy melyik piszkos és melyik tiszta. Nem akarsz bemenni egy újabb megbeszélésre a lányod tanárához, hogy végighallgasd: a gyereked figyelme folyton elkalandozik az órán, a házi feladatokat pedig nem adja be. És ami a legfontosabb: szülőként nem akarsz tehetetlennek és tanácstalannak tűnni, amikor azon vagy, hogy segíts a gyermekednek teljes értékű, önálló felnőtté válni. Mint minden szülő, te is arra vágysz, hogy magabiztosnak és rátermettnek érezd magad ebben a szerepben.

E könyv célja az ADHD-s gyermekek és kamaszok hangján keresztül megmutatni, hogyan válhatsz felkészült szülővé. A gyermeked tolmácsolásában fogod hallani, milyen ADHD-val élni, és megtanulsz empatikusan, támogatóan, nyugodtan reagálni. Észreveszed, mit szeretne közölni veled a szavaival és a viselkedésével. Együtt dolgoztok a mindennapi kihívások megoldásán. A fiad vagy lányod szövetségesként fog rád tekinteni. Nyitottabban fogadja majd a javaslataidat, mert azt fogja érezni, hogy valóban figyelsz rá és meghallod őt. Te kevésbé leszel stresszes, ő pedig elkezd majd kibontakozni és fejlődni.

Íme, az én útitervem, az ADHD-s gyerekek nevelésének öt alapelve:

■Önkontroll: Először meg kell tanulnod kezelni a saját érzéseidet, hogy hatékonyan tudj cselekedni, és erre tanítsd ADHD-s gyermekedet is.

Tegnap elvesztettem a türelmemet, amikor vacsorázni indultunk a szüleimmel. Miután háromszor is rászóltam, hogy vegye fel a cipőjét, és még mindig nem tette meg, rákiabáltam: „Terrell! Cipő!” Bárcsak türelmesebb lennék, de nekem is vannak határaim!

– Monica, a nyolcéves Terrell anyukája

Érzelmes ember vagyok, és néha nem tudok uralkodni az érzéseimen. Olyan, mintha egy bármikor kitörni kész vulkán lennék.

– Martina, 17 éves

■Együttérzés: Fogadd el a gyermeket olyannak, amilyen, ne olyannak, amilyennek látni szeretnéd.

Annyira keményen hajt, hogy túlélje a napot az iskolában. El sem tudom képzelni, hogyan csinálja. Megpróbálom ezt szem előtt tartani, amikor összeveszünk a házi feladat miatt, mert úgy látom, hogy elölről kellene kezdenie.

– Eva, a 10 éves Marco anyukája

Nem szeretem, ahogy a szüleim segíteni próbálnak, mert túl sokat beszélnek, és túl sok kérdést tesznek fel. Nyomaszt, amikor nem tudom a választ, de nem mondok semmit, mert nem akarom, hogy haragudjanak rám.

– Angel, 11 éves

■Együttműködés: Dolgozz együtt gyermekeddel és az életében fontos szerepet betöltő felnőttekkel, hogy megoldásokat találjatok a mindennapi kihívásokra, ahelyett, hogy a saját szabályaidat kényszerítenéd rá.

Én vagyok az edző a lányom kosárlabdacsapatában, és mivel ő nehezebben jegyzi meg az utasításokat, a többiek egy idő után idegesek lesznek, vagy kiabálnak vele, ami neki nagyon nincs ínyére. Kidolgoztunk egy tervet: én higgadtan emlékeztetem, ő pedig gyakrabban kér segítséget. Tegnap, amikor lekéste a bemelegítésre vonatkozó utasításokat, gyorsan berohant, megkérdezte valakitől, mit csinálunk, és elkezdte. Nincs dráma! Ez óriási előrelépés volt számára.

– Eric, a 12 éves Sheena apukája

Néha, például reggelente vannak nehézségek. Anya azt mondta, hogy játszhatok a videójátékokkal, ha időben elkészülök, de nem akarom abbahagyni, amikor el kell indulni, és nagyon dühös leszek. Most van egy időzítőnk, ami emlékeztet, és jelzi, ha abba kell hagynom. Nem szeretem, de nem kiabálok annyit. Anyának ez tetszik.

– Jack, 8 éves

■Következetesség: Tedd azt, amit mondtál; törekedj a következetességre, ne a tökéletességre. Támogasd a gyermek erőfeszítéseit, hogy a legjobb formáját tudja hozni, és tedd ugyanezt magaddal is.

A digitális eszközöket ösztönzőként és következményként használjuk, de nem mindig tudjuk betartani a tervet. Néha elfelejtjük, vagy valami közbejön, vagy egyszerűen csak fáradtak vagyunk. Tudom, hogy ezek ellentmondásos üzenetek, de igyekszünk a legjobb tudásunk szerint cselekedni.

– Scott, a 15 éves Darren apja

Anyám semmi mást nem csinál, csak takarít és panaszkodik – és én ezzel nem tudok mit kezdeni. Azt mondja: „Ha legközelebb rendetlenséget látok, úgy hagyom, és szólok neked, hogy takarítsd fel”, majd bemegy, rendet rak, és közli, hogy kitakarított. Mire én: „Legközelebb hadd csináljam én”, de ő soha nem engedi.

– Stella, 14 éves

■Ünneplés: Folyamatosan figyeld, és bátorító szavakkal, dicsérettel és elismeréssel jelezd, ha valami működik.

Szeretném, ha Nolan a legjobbat hozná ki magából az iskolában és otthon, ezért ideges leszek, ha nem így alakul. A múlt héten azt mondta, tőlem csak azt hallja, hogy soha nem elég jó. Meglepődtem, hogy Nolan nem veszi észre, amikor megdicsérem, hogy okos, és éppen emiatt lenne képes még többre.

– Michael, a 11 éves Nolan édesapja

Anyukám tanított meg pozitívan gondolkodni. Ha napközben felteszünk magunknak bizonyos kérdéseket, például: „Mit csinálok most? Mit tehetek, hogy ez a helyzet egy kicsit jobb legyen?”, akkor a rossz helyzeteket is megváltoztathatjuk. Amikor együtt csináljuk ezt, anyukám segít észrevenni a jó dolgokat, amiért nagyon hálás vagyok neki.

– Martina, 17 éves

Az öt alapelvre épülő modellem két fő pillére: az erősségekre fókuszáló gondolkodás és a figyelmes tudatosság. Az erősségekre fókuszáló gondolkodás során a gyermek képességeire koncentrálsz, így segítve őt a kompetenciája, az önbizalma és a büszkesége kiépítésében. Az erősségekre fókuszáló gondolkodás azt jelenti, hogy felismerjük azokat a tulajdonságokat vagy viselkedésmódokat, amelyekben a gyermekünk kiemelkedő, és segítjük, fejlesztjük ezen képességeit. Ezek lehetnek nyilvánvaló vagy rejtett képességek, de ott vannak, és a te feladatod, hogy felismerd őket. Ha sok a súrlódás otthon, és csak azt látod, hogy a hétéves fiad épít valami szépet LEGO-ból, és szeret összebújni a kutyával, akkor ezek az erősségek adják a kiindulási pontot. „Shawn, milyen szép házat építettél LEGO-ból! Nézd meg, mennyi szoba van benne!” „Olyan aranyos, hogy ennyire szeretsz összebújni a kutyussal. Tudom, hogy nagyon szereted őt.” Fordíts ezekre a tulajdonságokra ugyanakkora, vagy ha lehet, még nagyobb figyelmet, mint arra, hogy lassan olvas, és nem igazán szeret focizni. Koncentrálj az erősségeire, és értékeld a pozitív tulajdonságait, bármilyen sajátosak is. „Úgy terítettél meg, hogy az evőeszközöket a poharakba tetted. Nagyon érdekes.” „Nahát, kitakarítottad a fürdőszobát, és a sminkcuccokat szín szerint csoportosítottad. Jól néz ki!” Az erősségekre fókuszáló gondolkodásmóddal elősegítjük gyermekünk önbizalmát, rezilienciáját és motivációját, mert a kudarcok helyett a gyerek képességeit domborítjuk ki.

A figyelmes tudatosság magában foglalja, hogy odafigyelsz arra, amit a gyermeked mond, meghallgatod és elismered őt. Minden további változásnak ez a kiindulópontja. Ha a tizenhárom éves lányod vasárnap este pánikban szaladgál fel-alá, mert elfelejtette megcsinálni a hétfőre esedékes matematika házi feladatot, azzal több dolgot is üzen. Nemcsak szétszórt és feledékeny a saját feladatait illetően, hanem fél, szorong és túlterhelt is. Ahelyett, hogy dühösen ráförmednél: „Hányszor mondtam már, hogy a házi feladataidat időben meg kell csinálnod, nem szabad az utolsó pillanatra hagynod? Fél óra múlva már ágyban lenne a helyed!”, vagy „Miért nem tudsz összeszedetten tanulni, és odafigyelni a feladataidra, mint a nővéred?!”, használd inkább a figyelmes tudatosságot, és reagálj empatikusan. Például mondhatod ezt: „Látom, mennyire feszült és túlterhelt vagy a matek miatt. Álljunk meg egy pillanatra, és gondoljuk át, mi lenne a legjobb megoldás. Meg fogod oldani, és én mindenben segítek, ahogy csak tudok.” Ha dühös vagy rá, az egyikőtöknek sem segít. A lányod érzelmileg túlterhelt, és szüksége van a támogatásodra. A figyelmes tudatosság abban segít, hogy a probléma megoldása érdekében összhangba kerülj vele.

Másnap, amikor már nyugodtabb a helyzet, együtt kitalálhattok valamilyen megoldást a házi feladatok hétvégi megírására. „Szerintem ki kell dolgoznunk egy tervet, hogy a jövőben ne történhessen ilyesmi. Mit gondolsz? Mikor beszélhetnénk erről?” Ezután kérdezd meg a véleményét a történtekről, oszd meg vele a megfigyeléseidet, és közösen találjatok megoldásokat. Amikor egy ADHD-s gyerek nem tud megbirkózni egy olyan feladattal, amelyet elvileg meg tudna oldani, az általában azért van, mert nem tudja, mit tegyen, vagy nem tud hozzáférni ahhoz, amit tudnia kellene. Dr. Ross Greene, a Lives in the Balance (www.livesinthebalance.org) alapítója azt állítja, hogy „a gyerekek jól teljesítenek, ha tudnak”, és inkább jól teljesítenek, ha rendelkeznek az ehhez szükséges képességekkel.1

Amikor a gyerekek kudarcot vallanak, az azért van, mert abban a pillanatban nem látnak más lehetőséget maguk előtt. Ezt a szemléletmódot felnőtt fejjel nehéz lehet megérteni. Hogy lehet, hogy a tinédzser fiad nem lát más lehetőséget, amikor ellop egy dobozos vodkalimonádét? Nos, számos oka lehet: gyenge impulzuskontroll, a kortársak felől érkező nyomás, a valós következmények negligálása, a kockázatos viselkedés élvezete. Abban a pillanatban nem tudta használni a gondolkodó agyát, de ez nem azt jelenti, hogy élvezi, ha „rossz dolgokat” csinálhat. Az ADHD-s gyerekek gyakran azért nem hoznak jó döntéseket, mert nem veszik észre azokat a környezeti, vizuális vagy verbális jeleket, amelyek segítenének nekik, hogy egy kicsit lelassítsanak, és kitaláljanak valami mást. Néha annyira kudarcot vallanak, hogy már nem is hisznek a sikerben. Darren, a terápiás rendelőmbe járó tizenöt éves fiú nem volt hajlandó beszélni a biológiatanárával az egyes vizsgájáról: „Tavaly is megbuktam, és most megint megbuktam. Mi értelme lenne? Nem segít.” Némi utánajárással eszünkbe jutott, hogy nemrég beszélt a tanárral egy nehéz feladat kapcsán, és a tanár segítőkésznek bizonyult. Darren meggondolta magát. Átnézték a hibáit, és a tanár végül adott neki néhány pontot a javításaiért.

Az erősségeken alapuló gondolkodás és a figyelmes tudatosság ellensúlyozza a gyermeked kudarcokból épülő mintáját. A gyakran frusztráló, nyomasztó vagy elszigetelő kihívások kezelhetővé válnak, mert együtt szembesültök velük. Néha tanácsért vagy segítségért fordul hozzád egy-egy probléma kapcsán. Megosztja veled az élményeit, meghallgatja a véleményedet, és megfigyeli a tetteidet. Látja és érzi, milyen a kapcsolatotok. Rájön, hogy nincs annyira egyedül, mint ahogyan addig érezte, mert te osztozol vele a sikerekben és a kudarcokban. Máskor te hozol fel egy-egy problémás kérdést, ami gyakran a szülői feladatod egyik nehezebb, de szükséges velejárója. Ezekben a pillanatokban a megközelítéseddel, a hangnemeddel és a hozzáállásoddal teremtesz lehetőséget a kérdések megvitatására.

Amikor összefogtok, hogy alternatívákat találjatok ki, és új lehetőségeket keressetek egy számotokra fontos feladat kapcsán, akkor lép működésbe az öt alapelv. Te higgadtan megfogalmazod, mit látsz vagy hallasz, és megosztod a gyerekeddel a saját nézőpontodat és visszajelzésedet. Ha bevonod a gyermekedet a probléma közös megoldásába – akár te vetted észre egyedül, akár együtt jöttetek rá –, azzal kimutatod az iránta érzett tiszteletedet. Még akkor is, ha ő ezt nem mindig viszonozza. Ez is része az ő érési folyamatának. Mindegyikőtök jelenléte és partnersége fontos, de szülőként természetesen tiéd az utolsó szó. Ha a fiad nem tartja problémának, hogy éjszakára a szobájában maradnak a piszkos tányérok, vagy ha a lányod nem hajlandó felhívni, hogy egy órával később érkezik haza, akkor felelős felnőttként ragaszkodhatsz a változáshoz.

Sok szülő hitetlenkedve néz, amikor erről a megközelítésről beszélek az ADHD-s gyerekek nevelése kapcsán. „Miért kell »tárgyalnunk«? Miért nem tudja egyszerűen azt tenni, amit mondok neki? Az anyja vagyok. Engem is így neveltek. Tedd, amit mondok, különben…” Sokunk számára a „különben…” általában dühös kiabálást, kézzel, övvel vagy fakanállal való verést vagy elszigeteltségben töltött időt jelentett (amikor órákra a szobánkba küldtek). De a gyereknevelésnek ezzel a fekete-fehér megközelítésével az X generáció vagy a millenniálok szülei már nem igazán tudnak mit kezdeni, ők ugyanis nem akarják elnyomni a gyerekeiket – akár elvi okokból, akár azért, mert elutasítják azokat a korlátozásokat, amelyeket gyerekként maguk is átéltek.2 Ötven évvel ezelőtt Diana Baumrind pszichológus ezt az erőszakos nevelési stílust „autoriternek” nevezte;3 a kutatók azóta rájöttek, hogy a büntetés és az ellenőrzés nem segít a szülőknek abban, hogy gyermekeik együttműködőbbek legyenek.4 Valójában a szülő-gyermek kapcsolat motiválja a gyerekeket, hogy besegítsenek és engedelmeskedjenek. Alfie Kohn, a nemzetközileg elismert nevelési szakértő és szerző így ír:

Összességében azok a gyerekek hajlamosabbak megtenni, amit kérünk, akiknek a szülei nem tekintélyelvű módszerekkel élnek, hanem szeretetteljes, biztonságos környezetet alakítottak ki a családban. Azok a gyerekek, akikkel tisztelettel bánnak a szüleik, akiket a lehető legritkábban irányítanak szigorúan, és érveket, magyarázatokat is kapnak a kérésekhez.5

Az ADHD-s gyerekekkel folytatott beszélgetéseim teljes mértékben alátámasztják Kohn véleményét. Minden szempontból eredményesebb, ha összefogunk a gyermekünkkel, hogy kezelni tudjuk a problémásabb élethelyzeteket, a vég nélküli viták viszont idegőrlőek lehetnek. Te mint szülő és a gyermeked is igyekeztek a legjobbat kihozni a helyzetből a rendelkezésetekre álló erőforrások alapján. Természetesen minden szülő azt szeretné, ha a gyermekük jól boldogulna az életben, és általában mindent megtesznek, hogy segítsenek neki. Megtanítják fiaiknak és lányaiknak az élethez szükséges készségeket, tanácsokkal látják el őket, újra meg újra elmondják nekik a kéréseiket, majd reménykedve figyelik, ahogy néha könnyedén, néha bukdácsolva haladnak előre. A múlt héten a hatéves lányod csodával határos módon hétfőn és kedden időben elkészült iskolába indulás előtt, meghallotta a figyelmeztetéseidet, és betartotta a rutint. Szerdán viszont kapkodnotok kellett, hogy időben beérjetek a munkába és az iskolába. Amíg te sietve felöltöztél, neki fogat kellett volna mosnia, és fel kellett volna vennie a cipőjét. Ehelyett egy lábon ugrált, a szemére húzott sapkával, és azt játszotta, hogy egy vak kenguru. Egy lépés előre, két lépés hátra. Néha szórakoztatónak találod, máskor pedig elkeserít. Amikor stresszes vagy, eleged van, és mindentől elmegy a kedved, akkor van a legnagyobb szükséged az öt alapelvből álló módszeremre.

Hányszor tapasztaltad már a következő helyzetet? A tizenhárom éves lányod hazajön az iskolából, egyszerre uzsonnázik, tévézik és csinálja a matekháziját, majd az uzsonnás tálcáját és a könyveit a tévé előtt hagyva felmegy az emeletre, és elkezd Messengerezni a barátaival. Valószínűleg már ezerszer kérted, hogy tanulás közben ne kapcsolja be a tévét, és ne egyen a kanapén. Hiába a házirenddel kapcsolatos szabályok, a munkából hazaérve ismét a megszokott rendetlenség fogad. Valószínűleg azt gondolod: „Mi baj van vele?” Lehet, hogy elveszíted a türelmedet, és rákiabálsz: „Azonnal szedd össze a cuccaidat, vagy öt napra elveszem az összes hülye kütyüt!” Lehet, hogy még azt is a fejéhez vágod, hogy „trehány vagy, és rendetlen”. Megkérdezed tőle, hogy emlékszik-e a házirendre, és amikor vonakodva igent mond, megkérdezed, miért nem tartja be. Erre nem tud mit mondani. Lehet, hogy tudja, csak nem akar róla beszélni, vagy lehet, hogy tényleg fogalma sincs róla.

Amit a viselkedése mutat neked, az az, hogy az ADHD-je és a fejlettségi szintje miatt egyszerűen nem tud következetesen pozitív döntéseket hozni. Természetesen ismeri a házirendet, de mivel ADHD-s tinédzser, az impulzív vágyai, valamint a rá jellemző hebrencs magatartás (mindig valamilyen új dologba kezd bele, miközben az előzőt még be sem fejezte) és az, hogy rendre elfelejti a teendőit, felülírják a szabályokat. Valószínűleg szégyelli magát, de ha kiabálsz vele, nem ezt fogod látni rajta, csak a dühösen védekező lány lesz előtted. Minden produktív beszélgetésnek vége, és valójában senki sem figyel oda a másikra. Falba ütköztél. Mindkettőtöknek más készségekre és új viselkedésmódokra van szüksége – mégpedig azonnal.

Az önkontrollra, együttérzésre, együttműködésre, következetességre és ünneplésre épülő modell segít, hogy továbbépítsd azt, ami már működik, de új ötleteket és perspektívákat is kínál, hogy könnyebben átvészeld a nehéz pillanatokat. Az öt alapelv, amelyet a fejezet további részeiben alaposan megvizsgálunk, megerősíti a természetes szülői készségeidet, miközben elősegíti a családi kapcsolatok bensőségesebbé válását, és csökkenti a stresszt és a diszharmóniát.

A Jaffa Kiadó könyveinek teljes választéka megvásárolható könyvesboltunkban:

1114 Budapest, Vásárhelyi Pál u. 10.

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Noto Sans Symbols 2 – SIL Open Font License

Jost – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License