A SZERZŐKTŐL AZ ATHENAEUMNÁL MEGJELENT KORÁBBI MŰVEK

Tóth Csaba: A sci-fi politológiája

Tóth Csaba (szerk.): Fantasztikus világok

Nagy Ádám (szerk.): Nevelj jedit!

Filippov Gábor–Nagy Ádám–Tóth Csaba (szerk.): Párhuzamos univerzumok

Filippov Gábor–Nagy Ádám–Tóth Csaba: Egy galaxissal odébb – Fantáziavilágok valóságai

Kis Kelemen Bence–Nagy Ádám

AZ ÉBREDŐ JOGERŐ

Galaxis útikalauz jogászoktól

ATHENAEUM

ATHENAEUM

BUDAPEST

Copyright © Kis Kelemen Bence, Nagy Ádám (szerk.), 2021

Copyright © Szerzők, 2021

Minden jog fenntartva.

ISBN 978-963-543-158-8

Felelős kiadó: Dian Viktória

Felelős szerkesztő: Besze Barbara

Szerkesztő: Filippov Gábor

Műszaki vezető: Drótos Szilvia

Borító: Földi Andrea

Nyomdai előkészítés: Tóth Viktor

Elektronikus verzió: eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

TARTALOM

Előszó

JOGÁGAS-BOGAS

POZSÁRKÓ ANDRÁS MÁRK

A Gyűrűk (jogos) Ura

ZACCARIA MÁRTON LEÓ

Van-e a jediknek főnökük? Munkajogi aspektusok a jedik életében

FUCHS VIVIEN

Főbenjáró átkok a magyar büntetőjogban? Kodifikációs kísérlet varázsló módra

SCHUBERT BÁLINT

A vád: a világ megmentése?
A Marvel-univerzum karaktereinek büntetőjogi elemzése

BÉKÉSI GÁBOR

A Vastrón jogos örökösei?
– A Hét Királyság trónöröklési rendjének alakulása

DE NE PRÓBÁLD! – ALAPJOGOK

NEZDEI MIRABELLA KITTI

Óceánia, Panem és Gileád – disztópiák közös forrásból

MÉSZÁROS GÁBOR

Mind válhatunk zombivá
A The Walking Dead alkotmányossága

BÍRÓ ENDRE–NAGY ÁDÁM

Shrek, avagy egy ügyfél viszontagságai

JOGOK ÉS ERŐK

CSEPORÁN ZSOLT

Kormányzás és közigazgatás a varázsvilágban

TÓTH NORBERT–KIS KELEMEN BENCE–NAGY ÁDÁM

„Ha ez diplomáciai űrhajó, mutasson nekem egy diplomatát!” –
nemzetközi jog és diplomácia a Star Warsban

KIS KELEMEN BENCE

Háborús bűnösök A Gyűrűk Urában?

MOHAY ÁGOSTON

Ki őrzi az őrzőket?
Nemzetközi béke és biztonság a Marvel-univerzumban

LATTMANN TAMÁS

A klónháború és a hadviselés joga

A kötet szerzői

ELŐSZÓ

Ezzel a könyvsorozattal először 2018 nyarán találkoztam. Egy kollégámtól, barátomtól kaptam ajándékba a Fantasztikus világok című kötetet, benne ezzel a megjegyzéssel: „Egy jövőbeni közös szeminárium alapjául”. Ekkor már nagyjából egy éve javában zajlott a pécsi jogi kar mellett működő Óriás Nándor Szakkollégium Ikonikus filmek jogászszemmel című előadás-sorozata, amelyben olyan könyveket, filmeket és sorozatokat vettünk górcső alá, amelyeken generációk nőttek és nőnek fel, köztük én is. Gyermekként magukkal ragadtak ezek a történetek, és úgy gondolom, hogy nem kis mértékben befolyásolták azt a képet is, amelyet felnőttként a világról alkotok.

Megtapasztalhattam, hogy ezeknek a világoknak milyen szakmailag is értékelhető tartalmuk lehet – számunkra épp jogi szempontú, de láttuk korábban a politológiai, szociológiai, pszichológiai, neveléstudományi, vagy akár fizikai, földrajzi, csillagászati szempontokat is. Nem csoda, hogy csakúgy, mint a sorozat korábbi szerzőit, bennünket is elvarázsolt a lehetőség, hogy ezeken a fantasztikus világokon keresztül népszerűsítsük tudományterületünket, az állam- és jogtudományt. Megismételhetetlen élményt jelentett, hogy kedvenc történeteinket „megjogászkodva” mutathattunk rá arra: korántsem biztos, hogy hőseink mindig jogszerűen cselekednek. Olykor polgárjogi értelemben botlanak, de akár bűncselekményt, netán háborús bűntettet is elkövethetnek, és a fantáziavilágok gyakran nem, vagy éppenséggel alig térnek el a valóságtól, ha az emberi jogok megsértéséről van szó.

Hamar egyértelművé vált, hogy nem csak mi magunk lelkesedünk ezekért a témákért, ugyanis egy a Trónok Harcáról szóló előadásunk alkalmával a kijelölt több száz fős egyetemi előadó olyannyira megtelt, hogy a hallgatóság későn érkező részének már csak állóhelyek maradtak. Lenyűgöző volt látni, hogy képesek vagyunk a legapróbb részletekbe menően vitatkozni a Star Wars különböző nemzetközi jogi kérdéseiről vagy éppen a Harry Potter varázsvilágának államberendezkedéséről.

Ekkor jött az ötlet, hogy közkinccsé tegyük az elhangzott előadások tartalmát, ezzel pedig közelebb hozzuk az emberekhez a jog világát, a jogászszakmát és különböző, a mindennapokban is gyakran előforduló jogi problémákat, fogalmakat vagy jogintézményeket, mégpedig olyan érthető és közkedvelt példákon keresztül, amelyekkel valamilyen módon mindenki tud azonosulni. Ki ne fogadná el például, hogy Zsákos Frodó jogszerűen tekinti magát az Egy Gyűrű jogos tulajdonosának, vagy hogy a Marvel-univerzum szuperhősei valóban hőstetteket hajtanak végre. Ugyanakkor cselekedeteiket közelebbről megvizsgálva olykor az is kiderül, hogy bizony nem is annyira fehér (vagy fekete) minden, a jog pedig gyakran jóval árnyaltabban, olykor egyenesen ellentétesen értékeli a történetek által „jóként” lefestett személyek magatartását. Sőt akár még az is megeshet, hogy a „főgonosszal” szemben éppen a jófiúk sértik meg igen komolyan a társadalmi együttélés szabályait.

Ennek az ötletnek az apropóján született ez a kötet. Őszintén bízunk benne, hogy jogászkollégáink meglátják benne a „fantáziát”, és rájönnek, hogy a jogot nem csak elvont fogalmak alapján lehet megismerni. Hisszük, hogy az ezeken az ikonikus történeteken nevelkedett olvasóknak pedig a szórakoztató tudományon túl adhatunk némi betekintést a jog elsőre talán ijesztőnek tűnő világába. De titkon leginkább azt reméljük, hogy azokkal is sikerül megszerettetni ezt a világot, akik eddig nem tulajdonítottak neki különösebb jelentőséget.

A szerzők és a szerkesztők nevében kíván jó szórakozást:

Kis Kelemen Bence

JOGÁGAS-BOGAS

POZSÁRKÓ ANDRÁS MÁRK

A Gyűrűk (jogos) Ura

Bevezetés – Középföldéről és a Hatalom Gyűrűinek történetéről

Tanulmányunk helyszíne Középfölde{1}, pontosabban Középfölde nyugati része. Ha egészen precízek szeretnénk lenni, akkor a kelet–nyugati hosszúságban az Orodrouintól (más néven a Végzet Hegyétől){2} a Megyéig terjedő szakasz, észak–déli szélességben a Minas Morgultól az Ereborig terjedő rész. Időben a középföldei másodkortól a harmadkor végéig nyúlunk vissza – vagyis az Egy Gyűrű elkészítésétől a megsemmisüléséig terjedő időszakot elemezzük. E keretek között vizsgáljuk meg jogi szemszögből{3} a Gyűrűvel kapcsolatos összes fontosabb eseményt.{4} A grandiózus tündérmese{5} – és egyben írásunk – középpontjában tehát egy igen apró, ám annál fontosabb tárgy, az Egy Gyűrű áll, amelyet a maia{6} Sötét Úr, Sauron kovácsolt, aki már Középfölde teremtéstörténetében is megjelent, és bukása után az első számú gonosz lett. A Gyűrű – amely többek között Egyként, régi Gyűrűként és egyesek szóhasználatában „Drágaszágként” is ismeretes – külsejét tekintve egyszerű, drágakő nélküli aranygyűrű, amelynek belsejébe a következő, csak magas hőmérsékleten láthatóvá váló szavakat vésték: „Egy Gyűrű mind fölött, Egy Gyűrű kegyetlen, Egy a sötétbe zár, bilincs az Egyetlen”.{7} Különlegességét azonban nem a kinézete és nem is az az egyedi tulajdonsága biztosítja, hogy mindig felveszi viselője ujjának a méretét, hanem az a rendkívüli erő, amely benne lakozik, és amelyet viselőjének is képes átadni.

Az Egy Gyűrű a Hatalom Gyűrűinek egyike,{8} amelyet tehát a Barad-dûr ura, Sauron, Mordorban, az Orodruinban, egészen pontosan annak tüzében készített a középföldei másodkorban. A Gyűrűbe beleöntötte hatalmának egy részét, hogy ezáltal halhatatlanná és elpusztíthatatlanná tegye saját magát. Ebből kifolyólag a Gyűrű igen nagy erővel bír: segítségével egész Középföldét le lehet igázni, az uralkodó nagyságokat szolgasorba vagy menekülésre kényszeríteni, az ott élő tündéket-embereket-félszerzeteket-törpöket-orkokat-trollokat és egyéb népeket rettegő és engedelmes alattvalókká tenni.{9} Magát a Gyűrűt – a készítőjéhez hasonlóan – nem egyszerű megsemmisíteni: ez kizárólag akkor lehetséges, ha a Végzet Hegyének gyomrában található lávatengerbe dobják.

Az alábbiakban az Egy Gyűrűt érintő meghatározó események időrendiségét megtartva, jogi szempontból mutatjuk be először azt, hogyan hozták létre a Gyűrűt, aztán hogyan szerezte meg Isildur; ezt követően elemezzük azt a jelenetet, amikor Déagol és Szméagol rátalált, illetve hogy mi is történt ekkor kettejük között. Ezután térünk rá Zsákos Bilbó szerepére az Egy megszerzésétől a Zsákos Frodónak való odaajándékozásáig, végül a Frodót érintő fontosabb eseményeket tárgyaljuk az Egy Gyűrű elpusztításáig.

Sauron és a tulajdonjog eredeti szerzésmódjai

Sauron tehát a másodkorban készítette el az Egy Gyűrűt, középföldei időszámítás szerint körülbelül 1600-ban.{10} De hogyan történt pontosan az Egy létrehozása jogászi szemszögből vizsgálva? Ha egyáltalán érdekelték volna ilyen szempontok, milyen folyamat eredményeként mondhatta ki Sauron, hogy a Gyűrű őt illeti (jogilag is)?

Érdemes mindenekelőtt tisztázni, hogy a tulajdonszerzésnek két formáját különböztetjük meg egymástól: az eredeti és a származékos szerzésmódot. Eredeti szerzésmód esetében (Sauronnál ez állt fenn) nem beszélhetünk valakinek a megelőző tulajdonjogáról – ha úgy tetszik, időben ez jelenti a legkorábbi birtoklást. Ezzel szemben a származékos tulajdonszerzésnél (mint amilyen például egy adásvétel) a szerző fél a tulajdonjogát elődje tulajdonjogából származtatja.{11}

Annak érdekében, hogy jogi jellemzést adhassunk Sauron eredeti szerzésmódnak minősülő alkotómunkájáról, rögzítsük először az ismert és az elemzés szempontjából releváns tényeket! Amit tudunk: a Sötét Úr aranyból kovácsolt egy gyűrűt. Ahhoz, hogy megállapíthassuk Barad-dûr urának a viszonyát a Gyűrűhöz, ezek az ismeretek elegendőnek tűnnek a kiinduláshoz. De vizsgáljuk meg részletesebben a kovácsolás folyamatát! Sauron fogta az Egy létrehozásához szükséges alapanyagot (ami történetesen egy aranydarab volt), és azt a munkájával (ez magában foglalta a felizzítást, a kalapácsolást, a formába öntést, a lehűtést, a vésést, a csiszolást stb.) átalakította egy másik, új dologgá: az Egy Gyűrűvé. Ezt a folyamatot feldolgozásnak{12} nevezzük. De mik a kritériumai annak, hogy valamely tevékenységet feldolgozásnak minősíthessünk? Ehhez a római jog ad nekünk segítséget.

Az első és talán legfontosabb mozzanat, hogy a feldolgozással érintett dolog csakis ingó lehet{13} (tehát például egy aranydarab). Ez a Sötét Úr esetében minden kétséget kizáróan teljesült. Feltétel továbbá, hogy az alkotó (Sauron) új dolgot hozzon létre. Abban, hogy mi számít új dolognak, a hétköznapi megítélés az irányadó, pontos szabály nincs rá.{14} Az azonban biztos, hogy az Egy Gyűrű megfelelt az új dolog fogalmi kritériumainak{15}, hiszen a feldolgozás eredményeképpen egy addig nem létező tárgy jött létre.{16} A harmadik követelmény az, hogy az új dolognak emberi munka eredményeként kell létrejönnie. Bár korábban jeleztük, hogy Sauron nem emberi lény, hanem maia, a rajongóktól való sűrű bocsánatkérések közepette tekintsük most őt is „pusztán” embernek. Ennek a feltételnek a teljesülése sem lehet kérdéses: Sauron személyesen, saját munkájával alkotta meg az Egyet. Az utolsó követelmény magának a feldolgozónak – vagyis Barad-dûr urának – a tudatállapotát érinti: abban a hiszemben kellett tevékenykednie, hogy a saját dolgát, vagyis a saját aranyrögét dolgozta fel.{17} Bár Saurontól nyilván nem állna távol az, hogy mások tulajdonát elvegye és a magáénak nyilvánítsa, Tolkien a Gyűrűt érintően egyik munkájában sem említi, hogy készítője honnan vette annak alapanyagát, így az ellenkező tényállás bizonyításáig azt feltételezzük, hogy az arany Sauron birodalmának valamely bányájából származik, így valóban a sajátja. Ezzel az utolsó feltétel is teljesült, tehát kimondhatjuk, hogy a Sötét Úr volt az Egy Gyűrű első jogos tulajdonosa.

Bonyolultabb lenne a helyzet akkor, ha Sauron nem a saját tulajdonában álló aranyat, hanem másét dolgozta volna fel. Amennyiben az Egy Gyűrű – amint az egy hétköznapi gyűrű esetében feltételezhető volna – visszaállítható lenne az eredeti formájába (tehát beolvasztással ismét homogén aranydarabbá lehetne alakítani), akkor az arany tulajdonosa követelhetné az eredeti állapot visszaállítását. Ez azonban, mint már említettük, nem lenne egyszerű feladat: kizárólag az Orodruin lávája lenne képes erre, így tehát nem tekinthetjük hétköznapi módon visszaállíthatónak. Ezt a lehetőséget kizárva két megoldás képzelhető el. Ha Sauron a feldolgozást abban a hiszemben végezte, hogy az bizony a saját aranydarabja volt, akkor választhatna: vagy visszaadja a Gyűrűt az arany tulajdonosának, és követeli a munkája ellenértékének a megtérítését, vagy köteles megtéríteni az aranyrög árát az anyag tulajdonosának. Ha tisztában volt azzal, hogy nem a saját anyagát használta fel, akkor a két lehetőség közötti választás a másik felet illeti. Másik, életszagúbbnak tűnő gyakorlati probléma, hogy a Sötét Úr valószínűleg soha nem törné magát polgári jogi problémák megoldásával: a jogsértés ellen felszólaló aranytulajdonost valószínűleg egyszerűen a másvilágra segítené.{18}

Isildur átka, avagy a hadizsákmány szerzésének szabályai

Sauron tehát elkészítette a Gyűrűjét, aminek ezáltal a tulajdonosává is vált. Az Egy létezése nem sokáig maradt titokban, mivel az egyik legnagyobb tünde kovács, Celebrimbor{19} rövidesen felismerte a Sötét Úr Középföldét leigázó szándékait. Ennek következményeként a másodkor 1693. évében kitört a háború Sauron csatlósai és Középfölde szabad népei között, amely rövidebb-hosszabb szünetekkel majdnem 1750 évig, 3441-ig, a másodkor végéig tartott. Ezen időszak alatt számos fontos esemény történt: hol a Sötét Úr, hol ellenfelei álltak győzelemre a Középfölde nyugati részéért folytatott háborúban, miközben Sauron fokozatosan kiterjesztette hatalmát a keleti területekre. Később fogságba esett, és elvitték Númenorba, mígnem sikerült visszatérnie Mordorba, majd ismét megtámadta Gondort.{20} 3441-ben a tündék és az emberek Utolsó Szövetsége Barad-dûr urának seregeivel küzdött meg a Végzet Hegyének emelkedőin. Bár magának a csatának a lefolyása is külön fejezetet érdemelne, itt és most kimondottan csak egy momentumra összpontosítunk: arra, amikor Elendil fia, Isildur levágta a Gyűrűt Sauron ujjáról. Ezzel a Sötét Úr hatalma megdőlt,{21} a Gyűrű azonban nem pusztult el.

Az előzőekben követett eljáráshoz hasonlóan rögzítsük először a releváns tényeket, hogy azokból kiindulva folytathassuk a részletesebb vizsgálódást! A tündék és az emberek, illetve a Sötét úr között zajló nemzetközi (fajközi) fegyveres konfliktus idején,{22} harci cselekmények közben, a fegyveres összeütközésben közvetlenül részt vevő egyik fél{23} (Isildur) a másik felet (Sauront) megsebesítette: levágta az ujjait. A csapás következtében Sauron kezéről leesett a Gyűrűje, amelyet az előbbi rögtön magához is vett. Kié lett az Egy Gyűrű? Ahogy a Gyűrű elkészítésének elemzésekor a római jog, úgy most a nemzetközi jog, mégpedig a háború jogával foglalkozó úgynevezett humanitárius nemzetközi jog rendelkezéseit kell figyelembe vennünk.

A háború joga szó szerint a harcmezőkön alakult ki. A 19. század közepéig nem foglalták nemzetközi szerződésbe a háború szabályait, arra nézve elsődlegesen az államok között kialakult gyakorlat és az ennek követésére vonatkozó jogi meggyőződés volt az irányadó.{24} A 19. század második felét követően aztán számos egyezmény született, amelyek a humanitárius nemzetközi jog szabályait rögzítették, azzal a céllal, hogy az alapvetően embertelen háború borzalmait bizonyos korlátok között lehessen tartani. Ahhoz, hogy pontosan meg tudjuk határozni az Egy Gyűrű sorsát, mind a szokásjogi szabályokat, mind az ezekkel foglalkozó meghatározott egyezmények rendelkezéseit meg kell vizsgálni. A humanitárius nemzetközi jog alapján Gondor királyának, Isildurnak a cselekedete meghatározott feltételek fennállása esetén jogszerű hadizsákmányszerzésnek minősülhet. Amennyiben e feltételek nem teljesülnek, a Gyűrű megszerzése jogellenesnek, egyszerűen szólva rablásnak tekintendő.

A hadizsákmány kérdésével először az Abraham Lincoln amerikai elnök utasítására elkészített Lieber-kódex foglalkozott{25}, azt követően pedig a hágai és genfi egyezmények{26} rögzítették egyes szabályait, illetve számos nemzeti katonai kézikönyvben is találhatók ezzel kapcsolatos rendelkezések. Hadizsákmánynak nevezzük szűkebb értelemben{27} azt az ellenséges katonai tárgyat, felszerelést vagy tulajdont, amelyet a harcmezőn szereztek vagy találtak. A Gyűrű, amely a viselője erejét és hatalmát növelő, a harcban is használt katonai tárgynak, felszerelésnek minősül, továbbá amelyet Isildur a harcmezőn vett el Saurontól, minden tekintetben megfelel ennek a meghatározásnak.

A nemzetközi szokásjog (a Liber-kódex rendelkezéseit követve) azon az állásponton van, hogy a megszerzett hadizsákmány nem a szerző katonát, hanem az általa képviselt hadviselő felet (például országát) illeti.{28} Fontos kitétel, hogy a hadizsákmány tárgya nem lehet a hadifoglyoktól elvett személyes holmi. Bár Barad-dûr ura nem vált hadifogollyá (mivel a harc közben fizikailag megsemmisült), mindenképpen érdemes megvizsgálni, hogy vajon az Egy Gyűrű a személyes holmijának minősült-e. Elsőre úgy tűnhet, hogy a válasz igen, hiszen a tárgyat ő hozta létre a saját munkájával, a saját alapanyagát felhasználva. Ha azonban jobban átgondoljuk a kérdést, hatalma és képességei alapján a Gyűrű nem egyszerű személyes ékszer, hanem nagyon ritka és értékes katonai felszerelés, amely így természetesen képezheti hadizsákmányszerzés tárgyát (ennek alapján például hiába barkácsolok a saját pincémben háború idején robbanószerkezetet, az nem lesz személyes holmi).

Mindezek alapján kimondható, hogy az Egy Gyűrű jogszerűen vált hadizsákmánnyá, Sauron pedig jogi szempontból sem volt többé a tulajdonosa. Azt is fontos ugyanakkor megjegyezni, hogy mivel a hadizsákmány nem az azt megszerző harcost illeti, hanem az általa képviselt hatalmat, hiába szerezte meg Isildur a Gyűrűt, az valójában a hadviselő Gondoré lett. Ám hogy a helyzet még bonyolultabb legyen: Isildur Gondor királya volt, aki így uralkodói hatalmánál fogva jogosan viselte és használta a zsákmányt.

Az Egy tulajdonosváltozásával és Sauron bukásával így ért véget a másodkor Középföldén, ezt követően pedig beköszöntött a hosszú (és a Gyűrű szemszögéből igen mozgalmas) harmadkor.

{1} Középfölde az az elképzelt ősi terület, ahol A Gyűrűk Ura (és természetesen A hobbit, A szilmarilok stb.) eseményei zajlanak. Tolkien szerint történetei nem egy másik bolygón vagy univerzumban, hanem magán a Földön játszódnak, mintegy hat-hét ezer évvel a mi korunk előtt (Fourth Age).

{2} Avagy a Tűzhegytől (lásd Tolkien, 2012a: 94).

{3} Fontos rögzíteni, hogy elemzésünkben az írás idején hatályos magyar jogi rendelkezéseket vetítjük rá az Egy Gyűrű történetére. Elsődlegesen az Egy polgári jogi sorsát vizsgáljuk meg, esetenként egyéb jogterületek (például a büntetőjog vagy a nemzetközi jog) rendelkezéseinek figyelembevételével.

{4} Így például nem foglalkozunk azzal a rövid időtartammal, amíg a Zsáklakban Gandalf tartotta a Gyűrűt a kezében, amikor Bombadil Toma húzta fel néhány pillanatra, vagy amikor Csavardi Samu cipelte azt Zsákos Frodó helyett, mialatt ura az orkok fogságában tartózkodott. Ezek a mozzanatok – az elemzett eseményekkel szemben – nem befolyásolták érdemben a Gyűrű és Középfölde történetét, illetve (jogi) sorsát.

{5} A trilógia fordítója (és Magyarország volt köztársasági elnöke), Göncz Árpád nevezte A Gyűrűk Urát „alighanem minden idők legnagyobb tündérmeséjének” (lásd Tolkien, 2012b: fülszöveg).

{6} A maiák tulajdonképpen angyali jellegű szellemek, akiket mindenkivel és minden mással együtt Eru, a teremtő, az első létező alkotott (lásd Tolkien, 1996: 353).

{7} Tolkien, 2012a: 77. Avagy a mordori sötétnyelven: „Ash nazg durbatulûk, ash nazg gimbatul, ash nazg thrakatulûk, agh burzum-ishi krimpatul” (lásd Tolkien, 2012a: 384).

{8} Az Egy Gyűrűt is beleszámítva, összesen húsz Hatalom Gyűrűje készült. A tündéknek három, amelyek kovácsolásában Sauron nem vett részt közvetlenül, ellentétben a többivel; ezek viselői a Sötét Úr végső bukása után elhagyták Középföldét, és magukkal vitték az ékszereiket. Hét gyűrűt kaptak a törpkirályok, akik közül azonban a hordozók sorsa vagy a halál, vagy az olthatatlan kincsvágy lett; emiatt egyre kapzsibbá váltak, és minél több kincset akartak felhalmozni semmi mással nem törődve, aminek következtében osztályrészük a teljes morális hanyatlás lett. Kilenc gyűrű lett az emberkirályok jussa, akik egytől egyig elbuktak és Sauron legfélelmetesebb szolgáivá, a nazgûlokká váltak (bővebben lásd Tolkien, 1996: 312–314.).

{9} Megjegyzendő, hogy az Egy Gyűrű által nyújtott erő a viselőjéhez igazodik: amíg egy hobbitnak csak irreálisan hosszú élettartamot és láthatatlanságot biztosít, addig a nagyobb hatalommal bírók számára (amilyen például Gandalf vagy Galadriel) a világuralmat biztosító erőt is képes nyújtani.

{10} Maga Tolkien nem jelöl meg pontos dátumot a gyűrű elkészültét illetően. Annyi biztos, hogy a Hatalom Gyűrűi közül az Egy készült el utoljára, ez pedig körülbelül egybeesett a Barad-dûr erődítmény befejezésével (lásd Tolkien, 2012c: 1607.).

{11} Lásd Benedek–Pókecz Kovács, 2016: 185.

{12} Avagy latinul specificatiónak.

{13} Ingó dolog az, amely állagának sérelme nélkül képes megváltoztatni a helyét, éspedig vagy saját ereje által (mint például egy haszonállat esetében), vagy idegen erő hatására (ilyenek az élettelen dolgok – például egy könyv). Lásd Csoknya–Jusztinger, 2016: 69.

{14} Így például feldolgozásnak számít az, ha szőlőből bort készítünk vagy agyagból fazekat (bővebben lásd Benedek–Pókecz Kovács, i. m.: 194.).

{15} Érdekes szituáció állna elő akkor, ha Sauron egy már meglévő gyűrű megmunkálásával hozná létre az Egy Gyűrűt. Ebben az esetben a feldolgozás megállapítása kizárt lenne, hiszen nem valósulna meg az új dolog előállításának feltétele – a régi példány csupán értékesebbé, hasznosabbá stb. válna.

{16} Benedek–Pókecz Kovács, i. m.: 194.

{17} Benedek–Pókecz Kovács, i. m.: 195.

{18} Lásd A Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 5:65.§.

{19} Celebrimbor Feanor (a Szilmarilok készítője) leszármazottja volt. Ő alkotta meg a tünde uraknak készült Három Gyűrűt (bővebben lásd Tolkien, 2012c: 1606.).

{20} Bővebben lásd Tolkien, 2012c: 1608.

{21} Természetesen nem véglegesen dőlt meg, hiszen hatalmának és erejének egy részét az Egy Gyűrű megőrizte, átmenetileg biztosítva ezzel Sauron fennmaradását.

{22} Az Utolsó Szövetség és Sauron birodalmának háborúskodása nemzetközi fegyveres konfliktusnak tekintendő, hiszen egyértelműen államok közötti (Sauron birodalma, a tünde urak birodalmai, Gondor stb.) fegyveres összeütközésre került sor egy (vélhetően) megüzent háború keretében (bővebben lásd Bruhács, 2011: 196–197.).

{23} Szakkifejezéssel kombattáns (bővebben lásd Bruhács, i. m.: 199.).

{24} Ezt nevezzük szokásjognak. A szokásjog kialakulásához két dolog szükséges: egyrészt az egybevágó, tartós gyakorlat (amely tehát mind térben, mind időben összefüggő és egységes), másrészt az ahhoz kapcsolódó meggyőződés (vagyis az a tudat, hogy a meghatározott gyakorlat folytatása egyszersmind jogi kötelezettség teljesítését is jelenti). Ilyen szabálynak tekinthetjük például azt, hogy háború során a polgári lakosságot kímélni kell (bővebben lásd Bruhács, i. m.: 147–150.).

{25} A Lieber-kódex nem bocsátkozott kimerítő szabályozásba a hadizsákmányt illetően, csupán annyit rögzített, hogy minden hadizsákmány elsősorban az azt megszerző személy államát illeti (lásd Lieber-kódex 45. cikk).

{26} Ezek egészen pontosan a háború törvényeit és szokásait meghatározó 1899. évi és 1907. évi hágai egyezmények, valamint A hadifoglyokkal való bánásmódra vonatkozóan Genfben, 1949. augusztus 12-én kelt egyezmény.

{27} Tágabb értelemben hadizsákmány lehet a megszállt területeken szerzett készpénz, tőke, az állam tulajdonában lévő értékpapírok, fegyverkészletek, szállítási eszközök, egyéb készletek és utánpótlás, valamint általánosságban minden olyan mozdítható, az állam tulajdonába tartozó dolog, amelyet katonai cselekmények folytatására lehet használni (lásd Henckaerts–Doswald-Beck, 2009: 175.).

{28} Tiltott tehát a háborús trófeák hazavitele, mivel a katonák nem birtokolhatják azokat és nem szerezhetnek tulajdont felettük (lásd Henckaerts–Doswald-Beck, i. m.: 174.).