Királydrámák 1.

William Shakespeare

Vasbordájú Edmund

Vasbordájú Edmund

angol király,

avagy

A háború baráttá tesz

– igaz történelmi játék

Edmond Ironside, the English King – a true Chronicle History called "War hath made all friends"

Fordította, az utójátékot és az utószót írta

Magyar Pál

Hungarian translation © 2021 Magyar Pál

ISBN 978-615-01-3344-7 (.epub)

ISBN 978-615-01-3345-4 (.mobi)

Tartalom

Személyek

Első felvonás

1. szín

2. szín

3. szín

Második felvonás

1. szín

2. szín

3. szín

Harmadik felvonás

1. szín

2. szín

3. szín

4. szín

Negyedik felvonás

1. szín

2. szín

3. szín

Ötödik felvonás

1. szín

2. szín

Utójáték

Utószó

A szerző(k)

A dráma

A fordító megjegyzései

Ajánló

II. Edward

III. Edward

II. Richárd – 1. rész

IV. Edward

VII. Henrik

Morus Tamás

Két nemes rokon

Favershami Arden

Jegyzetek

Személyek

II. EDMUND, angolszász király

EMMA, a mostohaanyja

ALFRÉD│ a fiai

EDWARD│

KNUT, dán herceg

EADRIC│

LEOFRIC│ angol főurak

TORKILD│

SOUTHAMPTON│

ÆLFGIFU, a lánya

CANTERBURY ÉRSEKE

YORK ÉRSEKE

USKATAULF│ dán tisztek

SWETHO│

ÆLFRIC, angol tábornok

ULFCYTEL│

GODWIN│ angol tisztek

ÆTHELWEARD│

GUNTHRANUS│

ÆTHELRIC, szegényember

a FELESÉGe

SZURKA, a fiuk

ROGER Romlott, szolga

két TÚSZ

KÖVET

Küldöncök, szegény dánok, városatyák, dán és angol katonák, szolgák, urak és a kar

Szín: Anglia, 1016

Első felvonás

1. szín

Southampton[1]. Jön Knut[2], Canterbury érseke[3], Southampton[4], Eadric[5], Leofric[6], Torkild[7], Uskataulf és Swetho. Egy asztal köré ülnek.

Knut

Érsek s ti többi angol főurak,
Hallom, hogy egykori királyotok,
Ethelred[8], az hübéresem, halott,
S fia, Edmund viseli koronáját[9]
A beleegyezésetek s nekem,
Urának tett hübéri eskü nélkül.
Ti, egyházi s világi főurak,
Az apám hóditásának[10] jogán túl,
Engem választátok, s mig élt Ethelred,
Józan, közös határozatotokkal
E kis világnak trónörökösévé
Nyilvánitátok ünnepélyesen.[11]
Ne engedjétek hát, hogy űgyetek
E parvenü, suhanc, e szájhős herceg (Felemelkedik)
Faragatlan szavakkal elgáncsolja,
S vigyétek végbe, mit elkezdtetek:
Koronázásával dacoljatok
S ne tűrjetek ily gaz gyalázatot,
Mit ellenetek tett, országnagyok,
Szavatok mintha nem számítana.

Canterbury érseke

Való, esztelensége tűrhetetlen
S nem egyéb, mint kevély lenézése
A klérusunknak és a többieknek,
Kik az birodalom közérdekéből
A béke, nyúgalom s közjó javára
Királyunkká Knut herceget választánk,[12]
Kinek vitézségét bőrünkön érzénk,
Egyházszeretete kétségtelen,
A támaszára mind számíthatunk,
S igaz nagylelküsége oly híres, hogy
Ellensége is tiszteli s csodálja;[13]
Mig az másikat bémutatni nem kell,
Hisz' túl közismert. Bár jót mondhatnék;
De arra esküszök, ha én magam (Felemelkedik)
Katona vagy harcos lennék aképp,
Amint az Úr szolgálatára szántak,
Elzárva az világtól bölcsőm óta,
Cimét semmisnek lándzsával mutatnám,
S koronázásod karddal érvelném.

Knut

Merész szivű érsek, mint férfi szólsz!
Bár így érezne minden angol úr.

Southampton

Én nem vagyok kész védni tán igazad
Fegyverrel, mint az illik egy lovagnak?

Leofric

Sosem maradtam el mások mögött,
De ott valék a legjobbak között.

Eadric

Ha nem segítém volna én apád,
Midőn először Albionba[14] jött,
Királyként szóba nem kerülsz soha,
S az ő harcát siker úgy nem kiséri.
Először Ethelrednek én javalltam,
Szövetséged hogy hűbéren vegye meg,[15]
Miáltal kincstárát kiüriténk;
S ha az arany kitart, király sosem léssz.
Volt egy flottám (Ethelred ídején,
Mig élt apád), mellyel megütköznöm
Kellett volna veled a tengeren,
Az Angol-szorosban, s nem kis fölényben
Valék hajóiddal szemben; de mégis,
Pártod támogatván, átengedélek
S hagyálak partra szállni ellenállás
Nélkül,[16] s tűrtem csúfos szégyent ezért.
Nem én valék, ki hírt adott apádnak
Ethelred összes tanácskozásáról?
Betegséget nem én színleltem ott
S tettettem gyengeséget, amidőn
Ethelred hadba külde ellene?[17]
Sikered nem nekem köszönheted
Apád halála óta minden ügyben,
Úgymint az ütközetben, mit nemrég
Te s Vasbordáju Edmund vívtatok,
Hol elhagyám őt s átálltam hozzád?[18]
Úgy, mert az egyetlen lajtorja, min
Felhágtatok, apád, hogy megszerezze,
S te, hogy megtartsd e kírályságot, az én
Buzgalmam, meg se fordul az fejedben,
Remélem, egy rossz gondolat irántam,
S e szavaiddal nem rám célozál.

Knut

Mi szükség ezt felhánytorgatni mind?
Hitemre, nem rossz szándékkal mondám.
Miért kétkednék benned? M'ért félnék?
Cserben sosem hagyál. Megszólalok,
S valaki máris félreért legott.
Nem rád értém, hidd el, hanem azokra,
Kik pártot ütnek kormányzásom ellen
S ragaszkodnak Vasbordájú Edmundhoz.
Nyugodj meg hát, uram, s ne háborogj.

Southampton

Jeléül, hogy valóban így gondolod:
Tiszteld meg udvar névvel váramat,
S fogadd alattvalód szives hivását,
Mutatni, hogy szeretsz engem s e várost.

Uskataulf

(Knut fülébe súgja) Csekély dolog, becses uralkodóm,
Tegyél kedvére ez kérésben most;
A nép szivét melléd állítja ez,
Ö meg dicsőségedre él s hal majd.

Knut

A kérésednek eleget teszek,
S ma este házadban veled leszek.

Southampton

Fogadni felséged előre megyek. (El)

Falusiak egy csoportja jön hangoskodva.

Falusiak

Hol az király, sérelmünk orvosolni?

Knut

Ehol van; én vagyok királyotok.
Ki keres? Jó vidékiek, mondjátok,
Milyen törvényszegő kéz árta nektek?

Első falusi

Nagy Knut, mind dán születésűk vagyunk,
Nincstelen követőid maradéka,
Kik, míg atyád élt, biztonságban éltek,
S e földnek legkövérebbjét[19] lakák.
A nyakas szászokat leígázánk
S kényszeriténk, hogy az ugart szántsák,
Uraikként tiszteljenek s szolgáink,
Cselédeink s kutyáink légyenek.
De most (nem tudni m'ért, tán hercegük,
Ifjú Vasbordájú buzdítására,
Avagy makacs természetük miatt)
Lázadnak mind és egyesült erővel,
Bátran támadnak ránk, s kiűzetünk
E felbolydult szigetről mindenünnen.
Nem túdunk ellenállni erejüknek,
Elhullunk, mint levél az őszi szélben;
Hatalmas halmokban hevernek holtink,[20]
S ha nem segítesz, mind odaveszünk.

Falusiak együtt

Segíts, hatalmas Knut, segíts rajtunk!

Knut

Jó dánok, szenvedéstek nem hagyom,
Ereimben foly' még atyám, Svend[21] vére,
Mit elhullajtok, cseppenként akár,
Inkább, mint bántodásotok essék.
Nyugodjatok meg s bennem bízzatok,
Barátim, visszaállitom, ugy éljek,
Az egykori, nyugodt helyzetetek.
Swetho, gondoskodj róluk, rád bizom.

Swetho a szegény dánokkal el.

Urak, ne rettentse e nemvárt hír
Merész szivetek. Edmund bár erős,
Mi is vagyunk oly erösek, mint ő,
S még erösebbek is. Támadjunk most,
Mondjátok? Uskataulf, mit tegyünk?

Uskataulf

Uram, megteheted, de ne feledd
Mily nemzet ellen indítsz háborút,
A választott[22] zsidó néphez hasonló:
Kezelhetetlen, ádáz, vad s makacs,
Maguk nem hagyják kényszeríteni,
S a szolgaságot bőszen megvetik,
Mert átélték agyonnyomó terhét.

Eadric

Valóban, honfitársim széthuzók,
S rövid gyeplővel kell terelni őket;
Zabolázd csak meg akaratukat,
S kezesek lesznek, engedelmesek;
Ha vélük így bánsz, mint tevé apád,
Nem mernek, sőt nem akarnak kirúgni,
S szolgálnak szolgaként hódíto jogán.
De ha nyakukban az jármon lazítsz,
S hagysz bármi kis szabad teret nekik,
Ugy elkanászodnak, mint egy öszvér,
S nem gondolnak magukkal, sem veled,
Mert csak lázadnak az szelídségtől,
Mivel fogalmuk sincs a jólétről.

Uskataulf

E talpnyaló hogy ingerlí királyunk,
S kegyes türelmével, ni, visszaél.
Hizelgö talpnyaló, gaz, aljas szolga,
Erkölcstelen, ebadta söpredék,
Hitvány, anyagyilkos kígyó[23], fattyú,
Elfajzott áruló s mi rossz van még;
Ki bujtná zsarnokságra az királyt
Saját földijei ellen, ha nem ő?
Én dán vagyok, becses uralkodóm:
Tapasztalád sokszor hüségemet
S hogy az tanácsom nem számításból jön.
Ha bölcsnek tartsz, hogy elfogadd tanácsom:
Uram, ne légy zsarnok, hanem király.
Zsarnoktól borzad Isten s ember ís,
Mig az királyt szeretik s tisztelik.
A szászokat bolondnak tartod, Eadric,
Avagy szívósnak, bölcsnek és merésznek?
Nevük[24] mutatja természetjüket,
Hogy kőkemények, s mégse kőagyúk.
A harcban sziklaszilárdan kitartnak,
Békén viaszlágyak, törődők, bölcsek.
Lásd azt a sok csatát, amit vívánk,
Hazánknak veszteségeit s övékét
Sok más komoly tanúsággal együtt.
Milyen sokszor szorítottak sarokba,
Menedéket hogy az vizen leltünk,
Habár háromszoros volt túlerőnk.
Magad becsapod, s az királyt szintén,
Önnön kárára ösztökélve így.
Azon megélt vészekre emlékezz,
Mik drágán vett emléke élénk még:
Például Svend atyád zsarnokságára[25],
Midőn a népet megtizedelé,
De kilencet megölve tízükből.
Mi lett belőle? Sok vár elvesztése,
Vérfürdö, háború, lázadás, kard s tűz;
Mert angolok, uralhatók ők könnyen
Keggyel, ha vélük emberként bánunk:
Jogot tisztelünk, rosszat elvetünk
S nem tűrünk semmi zsarnokságot el,
Hanem megvetjük, s bosszuljuk halállal;
Ezért, ha szabad, azt tanácsolom,
Ne szigorral uralgj, a szívük nyerd el
Szelíden, gondoskodva, szeretettel.

Knut

Jó Uskataulf, helytállón beszélsz,
S dicsérve tanácsod megszívlelem.
Igyekezek dühöm elfojtani
S kioltni keblem forro epéjét,
Mi néha feltüzeli úgy bensőm,
Hogy legjobb barátimra megharagszok;
Mérséklem úgy magam, hogy az angolok
Angol születésűnek fognak hinni.
Ellenségimhez enyhe, kedves lészek,
Ha jóság elnyeri makacs szivük.
De, úrak, menjünk, mert a gróf már vár
Southamptonben, kis píhenésre ott,
Míg megtárgyaljuk: harc vagy béke-jobb.

Mind el. Leofric az ingujjánál fogva visszahúzza Torkildot.

Leofric

Uram, egy szóra.

Torkild

Csak ha meg nem ütsz.

Leofric

Erényes vagy, bölcs és titoktartó,
Úgy vélem; rád különben szándokom,
Mi magánérdekünkről szól, nem bíznám.
Boszús tartásod gyakran észlelém,
Amely, sajátom alapján itélve,
Tisztán árulkodik, hogy az elméd,
Mi tested úralja, elégedetlen;
S mivel ily szép összhang mutatkozik
Testünk felindulása közt, úgy vélem,
Agyunk mi háborgatja, egy lehet:
Bús mellözés e zavaros időkben.
Mi kín nemes vérűnek látni: hitvány
Származású pojácát felemelnek,
Trágyadombi porontyot tolnak rangba
S hizelgöket tisztelnek erényesnek,
Mig az derék, igazi nemeseknek
Csak megvetés, szégyen s gyalázat jussa.
Gaz Eadricet, királya árulóját
Becsűlik; minket, hű alattvalókat
Félnek s gyanúsítnak, s szabadságunk
Csupán az élet, ámde nem szabadon;
Merthogy mi, ha nem börtön vagy roszabb,
Ha gyermekinket, vért a vérünkből,
Fogolyként tartják túsznak hűségünkért?
Edmund királyt, ki az igaz királyunk,
Mert nagyra tisztel érdemet s erényt,
S becsűlet és igaz nemesség okán,
Joggal mondják felség mintaképének.
Knut jó eszű, nemes fejedelem,
S túlságosan szereti hallni azt,
Hogy így nevezik; ám azt mondom én:
Míg Vasbordáju urunk ellen állunk,
Csupáncsak árulók vagyunk, ezért…

Torkild

Nemes Chester[26], várj, látom célodat.
Hogy oly sok bókot halmozzak fejedre,
Mint az enyémre te, megérdemelnéd;
De elkerülni ily időrablást,
Áment mondok a szándokodra, mi
Elhagyni Knutot s udvarát s Edmundhoz,
Igaz, törvényes kírályunkhoz szökni;
S titoktartásomat nehogy kételld,
Ügyednek ily gyorsan hogy megnyerél,
Biztosítlak, hogy úgyanez a terv
Kovácsolódik agyamban már rég;
S ha most nem elözöd meg szándokom,
Nemsoká én vevélek volna elő;
De mi lesz akkor két fiunkkal itt,
Kik zálogink? Meghalnak biztosan.

Leofric

Ha meghalnak, meghalnak; nem számít.
Nem halhatnának jobb időben ennél,
Se jobb ügyért: országuknak javáért.
Mi adtuk éltük, értünk hullajtnak vért.

Torkild

Ki őket adta, adhat még nekünk.
A késlekedés hasztalan, gyerünk.

Mindketten el.

2. szín

Eadric jön egyedül.

Eadric

Mit tartsak afelől, ki koldul inkább,
S eszébül így megél? Aljas valék,
Mint bármely alantas születésű.
Pfuj, ilyt ne mondj, szégyenbe hoz. Ugyan,
Nem hallják. Ígaz, ám verd ki fejedből,
Mert pávatollid elhullnak, ha egy
Ily gondolat agyadban győkeret ver.
Oly furcsa látni, hogy mily becsben tartnak,
Enyém a hercegségem s Knut kegye,
S legfőbb tanácsadója én vagyok,
Míg nálam jobbakat, elútasítva
S kegyvesztetten, az udvarból elűznek.
Ők nem tudnak alakoskodni, mint én:
Tettetni, csalni, megtéveszteni,
Csúszva-mászva udvariasnak tűnni,
Hizelgni az királynak, sokat mondni,
Semmit tenni, igérni s eltagadni,
Mindenben elvakítni, eltitkolni
Igazat, elhintni pletykákat, titkot
Suttogni szélbe, hírrel kalmárkodni,
I(ly )gazsággal traktálni az királyt
S hajlongva mindenki kedvében járni,
Mit udvaroncnak tudni kell, s ügyelni,
Hogy az király kegyében megmaradjon.
Nohát, ki végighallgatá mesém:
Hány árulást követtem én el, véghez
Hány gaz dolgot vivék s mi nagy csodákat
Tervelt ki fúrtagyú fejem, azt hinné,
Születéstől Ármány tanonca voltam
S éjtnap gazemberséget biflázék.
Megtudtam, hogy Edmund fegyverre kelt,[27]
S az alkalmat jól üstökön ragadja;
S amíg Knut biztonságban alszik itt,
Azt könnyen elnyeri, mit kínnal szerzénk.
Ha így lesz, s néki kedvez az jósors,
Kegyébe férközök, ugy ügyködök,
S magam s megélhetésem épen tartom;
De ha netán Knut győz, övé vagyok,
Mert hízelegni bárkinek tudok;
S megvallva az színtiszta ígazat,
Közűlük jobban kedvelem Knutot,
Mert Edmund apja adta elsö rangom
S emelt herceggé földmüves fiából[28]
Hálábul az összes gazságomért;
S eszembe jut, ahányszor csak ránézek,
Mit tett értem, honnan jövök s mi vagyok,
Mi gondolatok nagyságom sértőn
Megalázzák. Ezért őt gyűlölöm
S vágyom halálát, s mint tőlem telik,
Kiszerzem végzetét; de Knut becsül,
Mivel nem tudja honnan származok.
Közűlük ezért kedvelem Knutot;
De játszhatom Ambidexter[29] szerepem,
S bár gyűlölöm, eskűszök, hogy szeretem. (El)

3. szín

Wessexben[30]. Jön Edmund[31] és Ælfric[32].

Edmund

De biztos, hogy minden rendben megy, Ælfric?
Harchoz minden katonám felszerelt?
Van étel-ítaluk elegendő?
A tisztek nem csípnek le zsoldjukból?

Ælfric

Biztos lehetsz, olyan gondos vagyok,
Naponta ellenőrzöm mind, felség,
S elláttatom az útolsó harcost is,
S jóllakhat jó étellel és itallal
Korlátozás, rovás s boszúság nélkül;
Mert egy katona harcát az csak rontja –
Kevés erője, ha kevés zsoldja s kosztja.

Edmund

Úgy jól teszed, mert véleményem ez:
Ki rút haszonlesésbül emberit
Éhezteti, vagy visszatartja zsoldjuk;
Ki pompás öltözékbe bújva nézi,
Hogy meztelen katonái megfagynak,
Az egyszerűn a közjó gyilkosa.
Egy jó parancsnok, látva egy katonát
Mezítláb járni, leveté cipőjét
S neki adá, mondván: "Majd visszaádod,
Legény, mikor nekem nem lesz cipőm."
De napjainkban az parancsnokok
Katonáik cipőjét húzzák le,
Sőt, éltük eladják meggazdagodni.

Jön Torkild[33] és Leofric[34].

De várj, ki az a két idegen ott?

Torkild

Kegyelmed árulói. (Letérdelnek) Angolok
Vagyunk, de ídegenek önmagunknak,
Kik lelkifurdalásból, jól tudván,
Uram, hogy mert dán Knut pártját fogánk,
Halált érdemlünk, most önként jövünk
Lakolni elvetemült tettinkért
Avagy elnyerni az bocsánatot,
Amit kérünk, s megszolgálunk eztán.

Edmund

Leofric, állj fel; és állj fel, Torkild.
Kérem kezetek s véle szívetek.
Egy ígaz alattvalo élte nékem
Többet ér, mint ezer ellenség veszte;
Egy elveszett bárányt nagyobb öröm
Fellelnem, mint huszat, mi nem hiányzott;
Egy barátot, kinek megtértét kétlém,
Szivesebben látok negyven másiknál.
Ó, hogy ha ídegen legyűrni nem tud,
Vele önmagunk ellen összejátszunk!
Angolhon, háború ha leront egyszer,
Nem külsö ellen, bensö barát míatt;
Mert aznapig nem jő el végzeted,
Míg kí nem tépi szíved önkezed;
S én jobban örvendek látástokón,
Mint Trója[35] megvétén Agamemnón[36].

Mind el.

Második felvonás

1. szín

Southampton grófjának kastélya. Dob- és harsonaszó. Lakomát hoznak. Aztán jön Knut, Southampton, Canterbury érseke, Uskataulf, Swetho és Eadric.

Knut

Uram, túl bőkezű vagy; ez költség
Fele elég lett volna bőven itt
Katonáink szerény gyomrát megtöltni
S királyian megvendégelni minket.
Hol van leányod?

Southampton

Ebédnél itt lesz,
Kegyelmednek hogy felszolgáljon ott.

Knut

Ha nem engeded az asztalhoz ülni,
Uram, s csevegni énvelem, nem érzem
Szivesen látott vendégnek magam.

Southampton

Kérem felségednek bocsánatát;
Lányom kora s modora zsenge még,
A kírályné helyére nem való.

Knut

Túl aggályoskodó vagy, jó uram,
Túl dőre s oktalanul aggodó,
Hogy ily szép mentségekkel állsz elő.
Szeretem nézni az asztalterítést,
S biztos le nem ülök, mig itt nem lesz.

Southampton

Jer íde, lányom, édes Ælfgifu.

Ælfgifu[37] jön.

Királyunk óhaja, hogy véle étkezz.
Ne légy túl félénk s túl simulékony se;
Ha bármi bókot mond neked netán,
Viselkedj tiszteletre méltoan,
S szerényen és derűsen válaszolj;
E mód királyné is lehetsz akár.

Knut

No, megjött már lányod? Köszöntlek, szép hölgy.
Oly üdvözítö jöttöd, mint napkelte
Fáraszto, éji virrasztás után.
Foglalj helyet, szép hölgy; foglalj helyet,
Nemes uram. Tölts egy kupányi bort.
Ezt Vasbordájunak s minden hívének
Egészségére. Ki koccint velem?

Ælfgifu

Ha szabad szolgálódnak: Ælfgifu.

Knut

Vasbordájú egészségére koccintsz?
Mi okod rá, hogy ennyire kedveld?

Ælfgifu

A megbecsűlésem felséged íránt,
Mert ha előbb, mint véget ér e víszály
S te díadalt aratsz, meghalna Edmund,
Egy más Kadmosz[38]-szerzet, roszabb mint ő,
Esetleg újabb zűrzavart kavar
S zavarja lázadással államod,
De ha él, míg legyőzöd, nem meri
A háborút kiújitani senki.

Knut

Szép s bölcs a válaszod, nemes királyné,
Mivel ha te s az ég beléegyeztek,
E névvel üdvözöl az egész tábor
Napnyugtára. Uram, mit szólsz hozzá?

Southampton

Ahogy tetszik királyi felségednek,
Parancsolj vélem s bármivel, mi enyém.

Knut

Úrnőm, királyné lenni szeretnél?

Ælfgifu

Uralkodóm s atyám akaratával
Nem merek, s nem akarok ellenkezni.

Knut

Akkor fogadd pecsétül ezt a csókot, (Megcsókolja)
A szív vágyának néma szónokát;
S nemes atyám – így hívlak már –, ha tetszik
Ezen meggondolatlannak tünő nász,
Add birtokomba máris ez szép hölgyet,
Szeretett gyermeked, s nyomban megyünk
Templomban ünnepelni kötelmeket,
Melyek a házasság velejárói.
Canterbury érseke, összeadsz,
Ugyé, kihirdetés nélkül bennünket?

Canterbury érseke

Igen, ha mindkét fél kedvére van.

Knut

Kedvemre van, hitemre.

Canterbury érseke

Te mit mondsz?

Ælfgifu

Nő hallgatása beleegyezés.

Knut

No, ez aztán rögtönzött házasság,
Kis hűho súlyos ügyben. Másnak tán
Milljókba tellett volna végrehajtni,
Amit én összehoztam pár szóból.
Urak, menjünk, ma estre tervezem,
Hogy megnösülök ünnepélyesen;[39]
S az esküvő utánra az szándékom,
Nyílt ellenséggel megvivok nyílt síkon.

Mind el.

2. szín

Jön Æthelric[40], a felesége és Szurka.

Æthelric

No, Szurka, ha meglátod a fiamat, megesküdnél rá, hogy nagykutya, csupa selyemben és aranyban, piszkos gazdag.

Szurka

Mit beszélsz?

Feleség

Azt mondom, áldhatod a napot, amikor a szolgálatába lépsz; ember tetőtől talpig, irgalmatlanul szép ember, hitemre.

Szurka

Akkor jól összeillünk, mert szeretem a szépséget és a tisztaságot szerfelett, és ha valamit ki nem állhatok, az egy csúf arc; kösse fel magát, akinek nincs jó képe.

Æthelric

Egyetértünk, nyugodtan mondhatjuk, hogy "ragya verjen ki minden szép arcot", és a magunkénak nem ártunk vele.

Szurka

Mondhatjuk, hála istennek. De milyen ház ez? Milyen messze vagyunk még Southamptontől?

Feleség

Hiszen már a városban járunk. Knut király itt szállt meg most, és a fiam is itt van, és minden szomszédunk itt lesz ma a lakodalmon alamizsnáért.

Eadric jön.

Eadric

Aki szárnyalni magasban kiván,
Makacs ellenszéllel kell küzdnie,
S alantas köznépet kerülnie.

Szurka

Ki ez?

Feleség

Ó, ez a fiam. Csinosítsd ki magad, kösd meg a harisnyakötődet, töröld meg a cipődet, igazítsd meg az inggallérodat.

Æthelric

Ó, hadd én menjek oda hozzá elsőnek. Isten óvjon, fiam.

Eadric

(Félre) Ragya verje ki, ez bitang apám.
(Fenn) Jóember, kérelmed van tán hozzánk?
Gyerünk, a könyörgésed add elő.

Æthelric

Ó, uram, hiszen jól ismersz: én jó Æthelric vagyok, az apád.

Eadric

Az én apám, ganajtúró? Hazudsz,
Felszarvazott kurafi, csavargó;
Te szolga, korcs paraszt, közembertől
Herceget megkülönböztetni nem tudsz?

Feleség

(Félre) Szavamra, ezt mind én tanítottam neki gyerekkorában, hogy így nevezze az apját, és lám, azóta sem felejtette el. Ó, milyen okos ember, mert hitemre, nem a férjem az apja, mert valóban egy katona csinálta nekem, amikor egyszer egy vásárban jártam. (Fenn) De fiam, engem megismersz?